Справа № 640/10905/22
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року м. Київ № 640/10905/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ІНФОРМАЦІЯ_2, про визнання протиправним та скасування рішення, встановлення відсутності компетенції.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду АДРЕСА_2 надійшов позов ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) (далі також - відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі також - відповідач-2), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 (по стройовій частині) від 24 лютого 2022 року № 2 в частині призову (мобілізації) ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2

- визнати протиправним та скасувати наказ командувача ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) від 16 червня 2022 року №120 в частині призначення ОСОБА_1 на посаду офіцера резерву у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_3;

- встановити відсутність компетенції (повноважень) ІНФОРМАЦІЯ_2 взагалі та військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2, зокрема щодо призову (мобілізації) офіцера запасу ОСОБА_1 за військово-обліковою спеціальністю №043000 та щодо його військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.

Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року вирішено залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 (по стройовій частині) від 24 лютого 2022 року № 2 в частині призову (мобілізації) ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отже, розгляд справи продовжується в частині наступних позовних вимог:

- визнати протиправним та скасувати наказ командувача ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) від 16 червня 2022 року №120 в частині призначення ОСОБА_1 на посаду офіцера резерву у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_3;

- встановити відсутність компетенції (повноважень) ІНФОРМАЦІЯ_2 взагалі та військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2, зокрема щодо призову (мобілізації) офіцера запасу ОСОБА_1 за військово-обліковою спеціальністю №043000 та щодо його військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправним, на думку позивача, зарахуванням його до ІНФОРМАЦІЯ_2 за призовом (мобілізацією), оскільки позивач добровільно приєднався до територіальної оборони АДРЕСА_2. Крім того, позивач наполягає на тому, що раніше йому було присвоєне офіцерське звання (молодший лейтенант), в той час як до ІНФОРМАЦІЯ_2 його було включено у званні рекрута.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідачі, у наданих суду відзивах, наголошують на безпідставності заявлених позовних вимог з огляду на обставини, наведені у таких документах.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні був введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Позивач 24 лютого 2022 року звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, у якій просив прийняти його на військову службу для комплектування військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на період проведення загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022. До військової частини позивач прибув самостійно та за власною ініціативою.

Вказана заява стала підставою для зарахування позивача до списків особового складу та включення його до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 лютого 2022 року № 2.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04 травня 2022 року № 71 позивачу було поновлено військове звання офіцерського складу «молодший лейтенант».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 червня 2022 року № 125 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 визнано таким, що відбув до нового місця служби - військової частини НОМЕР_2 м. Дніпро.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Позивач обґрунтовує протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 червня 2022 року № 125 виключно протиправністю попереднього наказу відповідача-1 від 24 лютого 2022 року № 2.

Разом з тим, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу відповідача-1 від 24 лютого 2022 року № 2 були залишені без розгляду. Інших доводів щодо протиправності наказу від 27 червня 2022 року № 125 позивачем зазначено не було.

Відповідно до ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас, наявні у матеріалах справи докази, з урахуванням наведених вище обставин, не свідчать про допущення відповідачем-1 порушення наведених вище критеріїв при прийнятті наказу від 27 червня 2022 року № 125.

Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення.

Щодо позовних вимог в частині встановлення відсутності компетенції (повноважень) суб`єктів владних повноважень, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Спори, визначені у наведеному пункті, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб`єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління.

Компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір.

Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства є розв`язання законодавчої колізії, а також, усунення наслідків дублювання повноважень.

При цьому, позивачем у компетенційних спорах є виключно суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень, відповідач, своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про встановлення відсутності у відповідачів компетенції (повноважень) щодо призову (мобілізації) офіцера запасу ОСОБА_1 за військово-обліковою спеціальністю №043000 та щодо його військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, не підлягають задоволенню, оскільки спір щодо відсутності компетенції (повноважень) допускається виключно між суб`єктами владних повноважень.

Наведена позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду, сформованою ним при розгляді, зокрема, справи № 802/833/17-а (постанова від 05 липня 2019 року).

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) (АДРЕСА_4; код ЄДРПОУ НОМЕР_4) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_5; код ЄДРПОУ НОМЕР_5) про визнання протиправним та скасування рішення, встановлення відсутності компетенції - відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Суддя П.В. Вовк