Справа № 360/8382/21
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2022 року Справа № 360/8382/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом адвоката Мельника Станіслава Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури про стягнення вихідної допомоги при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом адвоката Мельника Станіслава Вікторовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Київської міської прокуратури (далі - відповідач), в якому представник позивача з урахуванням уточненої позовної заяви від 07 грудня 2021 року б/н, ухвали від 20 грудня 2021 року про відкриття провадження у справі № 360/7394/21, якою роз`єднані позовні вимоги у самостійні провадження, та ухвали від 21 грудня 2021 року про прийняття справи № 360/8382/21 до провадження, просить стягнути з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі 38400,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач з січня 2010 року по жовтень 2021 року працював у органах прокуратури на різних посадах. Зокрема, наказом прокурора міста Києва від 14 квітня 2016 року № 577к позивача призначено на посаду прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва. Наказом керівника Київської міської прокуратури від 19 жовтня 2021 року № 2780к позивача звільнено з посади прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва та органів прокуратури у зв`язку з неуспішним проходженням атестації на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (далі - Закон № 113-ІХ) з 20 жовтня 2021 року.

Відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Згідно з статтею 1 Кодексу закону про працю України (далі - КЗпП України) цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

За приписами пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Законом № 113-ІХ статтю 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою, згідно якої звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Законом України Про прокуратуру та Законом № 113-ІХ не врегульовано питання виплати вихідної допомоги у разі неуспішного проходження прокурором атестації.

Натомість КЗпП України встановлює обов`язок роботодавця виплатити працівнику вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, якщо працівника звільнено у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Закон України Про прокуратуру та Закон № 113-ІХ є спеціальними законом, що регулює правовідносини у зв`язку із звільненням прокурорів, проте КЗпП України регулює трудові правовідносини, що виникли між працівником і роботодавцем в тій частині, що не врегульовано спеціальним законом.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

При цьому, внесені Законом № 113-ІХ зміни в Закон України Про прокуратуру та до КЗпП України не встановлюють жодних обмежень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу 11 Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-ІХ. Закон України Про прокуратуру, як і КЗпП України (в редакції Закону № 113-ІХ), встановлює обмеження тільки щодо не поширення положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Водночас, обмеження щодо застосування статті 44 КЗпП України не встановлено.

Законом України Про прокуратуру та Законом № 113-ІХ не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Оскільки позивача звільнено на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-ІХ внаслідок наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України.

Таким чином, резюмує представник позивача, з вищевикладеного вбачається, що при звільненні позивача відповідач був зобов`язаний виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, а саме у розмірі не менше 38400 гривень, яку представник позивача просить стягнути на користь ОСОБА_1 .

Київська міська прокуратура позов не визнала, про що подала відзив на позовну заяву від 13 січня 2022 року № 15/2-9673-22, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що Законом № 113-ІХ запроваджено реформування системи органів прокуратури. Законом України «Про прокуратуру» та Законом № 113-ІХ не передбачена виплата вихідної допомоги при звільненні відповідно до вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ. Для визначення чи були підстави для виплати вихідної допомоги при звільненні позивача з посади необхідно детально дослідити підставу його звільнення, оскільки звільнення відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ не є звільненням у зв`язку з реорганізацією, ліквідацією чи скороченням штату відповідно до загальної підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

На момент звільнення позивача підстави та порядок звільнення з посади прокурора могли визначатися не лише Законом України «Про прокуратуру», а й іншим законом, зокрема Законом № 113-ІХ, в якому визначені підстави звільнення у зв`язку з запровадженням атестації.

Оскільки підставою для звільнення слугувало неуспішне проходження атестації позивачем, що встановлено рішенням П`ятнадцятої кадрової комісії від 13 вересня 2021 року № 103, застосувати загальне трудове законодавство, а саме пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) як на тотожну підставу звільнення, а отже і необхідності виплати вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України не вбачається можливим.

Оскільки звільнення за результатами атестації передбачено окремим законом, носить тимчасовий характер, пов`язаний з реформуванням органів прокуратури, є нетиповим звільненням у зв`язку зі скороченням штатів Генеральна прокуратура України та в подальшому регіональні/обласні прокуратури виплату вихідної допомоги при звільненні за цією підставою не проводили.

На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Правом на подання інших заяв по суті справи сторони не скористались.

Ухвалою від 21 грудня 2021 року про прийняття справи до провадження серед іншого визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання на 19 січня 2022 року о 15 год. 15 хв., яке відкладено до 17 лютого 2022 року до 11 год. 15 хв.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Чернявської Т.І. з 15 лютого 2022 року на лікарняному, підготовче засідання у справі, призначене на 17 лютого 2022 року на 11 год. 15 хв., не було проведено.

Ухвалою від 15 серпня 2022 року учасникам справи запропоновано надати до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Заявою від 17 серпня 2022 року б/н представник позивача просив розглянути справу за його та позивача відсутності. Відповідач клопотанням від 19 серпня 2022 року № 15/2-9672-22 просив розглядати справу за відсутності його представника (в письмовому провадженні).

Ухвалою від 05 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у письмовому провадженні (без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи) на 27 вересня 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) проходив службу в органах прокуратури України, з 14 квітня 2016 року по 20 жовтня 2021 року на посаді прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва, про що свідчать наказ виконувача обов`язків прокурора міста Києва від 14 квітня 2016 року № 577к та трудова книжка серії НОМЕР_2 від 15 липня 2009 року.

Наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 40 «Про день початку роботи окружних прокуратур» днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року.

Наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 2ш у зв`язку з утворенням з 15 березня 2021 року окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур в структурі та штатному розписі Київської міської прокуратури виключено серед іншого Київську місцеву прокуратуру № 6 та одночасно встановлено в структурі та штатному розписі Київської міської прокуратури Печерську окружну прокуратуру міста Києва. Також зазначеним наказом затверджено структуру та штатну чисельність Київської міської прокуратури.

Наказом керівника Київської міської прокуратури від 15 березня 2021 року № 780к у зв`язку з початком роботи Печерської окружної прокуратури міста Києва та непроходженням на цей час атестації окремими працівниками прокурорам Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва, зокрема ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце в Печерській окружній прокуратурі міста Києва, а керівнику Печерської окружної прокуратури міста Києва наказано визначити ОСОБА_1 службові обов`язки, забезпечити ведення табельного обліку використання робочого часу та контроль за службовою дисципліною.

Наказом керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва від 16 березня 2021 року № 16 «Про розподіл функціональних обов`язків між працівниками Печерської окружної прокуратури міста Києва» за прокурором прокуратури ОСОБА_1 закріплено виконання таких обов`язків: здійснення виконання доручень керівника прокуратури, не пов`язаних з виконанням конституційних функцій прокуратури.

Згідно з рішенням П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13 вересня 2021 року № 103, з посиланням на пункти 13, 16, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, пункт 6 розділу І, пункти 5, 6 розділу ІІІ Порядку № 221, враховуючи, що прокурор Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки набрав 77 балів, що є менше прохідного балу (93) для успішного складання іспиту, встановленого наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора від 07 жовтня 2020 року № 474 «Про встановлення прохідного балу для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки під час атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), а також оприлюднення зразка (прикладу) тестових питань (завдань) та правил складання іспиту», він не допускається до етапу проходження співбесіди та припиняє участь в атестації. У зв`язку з цим прокурор Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

Наказом керівника Київської міської прокуратури від 19 жовтня 2021 року № 2780к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва та органів прокуратури у зв`язку з неуспішним проходженням атестації на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ з 20 жовтня 2021 року.

20 жовтня 2021 року до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 15 липня 2009 року внесено запис про звільнення із займаної посади у зв`язку з неуспішним проходженням атестації на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ згідно з наказом від 19 жовтня 2021 року № 2780к.

Виплату ОСОБА_1 при звільненні вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку наказом керівника Київської міської прокуратури від 19 жовтня 2021 року № 2780к не передбачено.

Згідно з розрахунковими листами за 2021 рік ОСОБА_1 при звільненні вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку не отримував.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до положень статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Статтею 44 КЗпП України визначено перелік підстав припинення трудового договору, в яких передбачено виплату вихідної допомоги.

Зокрема, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Законами, що регулюють статус прокурорів та відповідно мають статус спеціальних, є Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII) та Закон № 113-ІХ. Однак, ні вказаними Законами, ні КЗпП України, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні прокурора у зв`язку з неуспішним проходженням атестації.

Суд також зазначає, що аналіз статті 44 КЗпП України вказує на те, що відповідна виплата за своїм характером спрямована на захист трудових прав працівника, зокрема при його звільненні з незалежних від нього причин (у тому числі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці; поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу тощо).

Вихідна допомога виплачується з метою матеріальної підтримки особи, яка втрачає роботу та стабільний заробіток не за власним рішенням і настання таких подій може бути для неї неочікуваним та незапланованим.

Водночас, для звільнення на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX важливим є не юридичний факт ліквідації, реорганізації органу прокуратури чи скорочення кількості прокурорів, а один з юридичних наслідків, передбачених у пункті 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку з неуспішним проходженням атестації на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, а не на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, застосування статті 44 КЗпП України щодо стягнення вихідної допомоги на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України є безпідставним.

Посилання представника позивача у позовній заяві на правові позиції Верховного Суду, висловлені в постановах від 01 жовтня 2018 року у справі № 823/276/16, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20 та від 18 травня 2021 року у справі № 360/2160/20, є безпідставними, оскільки правовідносини, які були предметом розгляду у вказаних справах, не є подібними до правовідносин у цій справі.

Вказаними рішеннями суду касаційної інстанції не надавалася правова оцінка і застосування підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX саме в редакції Закону України від 15 червня 2021 року № 1554-IX «Про внесення змін до розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» щодо окремих аспектів дії перехідних положень», який набрав чинність 11 липня 2021 року.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Так, у зазначених представником позивача справах оскаржувалася бездіяльність прокуратури щодо невиплати прокурору вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку у зв`язку із звільненням на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону 1697-VIІ внаслідок ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Що стосується обставин цієї справи, то позивач звільнений зовсім з інших підстав, а саме - на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Отже, зважаючи на відмінність фактичних обставин у вказаних позивачем справах та у справі, що розглядається, вказані висновки не враховуються судом при вирішенні справи.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах цієї адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність своїх дій, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону № 3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2270,00 грн. Тобто, за одну вимогу немайнового характеру фізична особа має сплатити судовий збір у розмірі 908,00 грн, а за одну вимогу майнового характеру не менше 908,00 грн.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 сплачений судовий збір у загальному розмірі 1816,00 грн (908,00 грн за позовними вимогами немайнового характеру про визнання протиправним та скасування рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора від 13 вересня 2021 року № 103 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» та зобов`язання уповноваженої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора у місячний строк з дати набрання судовим рішенням законної сили призначити ОСОБА_1 новий час (дату) повторного проходження (складання) етапу атестації - іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, та 908,00 грн за позовними вимогами майнового характеру про стягнення з Київської міської прокуратури вихідної допомоги при звільненні у розмірі 38400,00 грн, які перебувають на розгляді у справі № 360/8382/21), про що свідчить квитанція від 06 грудня 2021 року № 62469.

За правилами статті 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору за позовною вимогою майнового характеру про стягнення вихідної допомоги при звільненні покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Клопотання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката до ухвалення рішення суду позивачем не заявлено.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову адвоката Мельника Станіслава Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Київської міської прокуратури (ідентифікаційний код 02910019, місцезнаходження: вул. Предславинська, буд. 45/9, м. Київ, 03150) про стягнення вихідної допомоги при звільненні повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська