Справа № 300/2847/22
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2022 р. справа № 300/2847/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання неправомірною відмову, зобов`язання зарахування періодів військової служби, навчання та роботи до стажу, призначення та виплати пенсії за віком на пільгових умовах,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмову у призначенні та виплаті пенсії на пільгових умовах по Списку №2, зобов`язання зарахувати періоди військової служби, навчання та роботи до стажу, зобов`язання призначити та виплачувати з 31.01.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням №76 від 04.02.2022 йому не зараховано до загального страхового стажу періоди: навчання в Калуському філіалі технічного училища №6 з 01.09.1983 по 18.07.1984; роботи у ТОВ "Сотружество-Радужний-2" з 03.02.2009 по 26.07.2010; роботи у ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" з 03.12.2010 по 29.04.2011; роботи у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" з 01.06.2011 по 31.12.2012; роботи у Акціонерному товаристві "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" з 01.01.2021 по 20.05.2021, а до стажу роботи в шкідливих умовах періоди: навчання в Калуському філіалі технічного училища №6 з 01.09.1983 по 18.07.1984; роботи у Будівельно-монтажному управлінні Калуського заводу "Нафтобурмашремонт" з 06.08.1984 по 24.10.1984 на посаді електрозварювальника третього розряду; військової служби з 25.10.1984 по 05.10.1986; роботи в УТТ-6 "Сутормінськнафта" з 22.08.1992 по 10.04.1998 на посаді машиніста підіймача по обслуговуванню нафтових та газових свердловин; роботи у ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" з 03.12.2010 по 29.04.2011 на посаді машиніста підіймача; роботи у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" з 01.06.2011 по 30.05.2016 на посаді майстра по ремонту свердловин (капітальному підземному); роботи в Акціонерному товаристві "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" з 06.07.2018 по 20.05.2021 на посаді майстра по ремонту свердловин (капітальному підземному). Як наслідок, протиправно відмовлено в призначенні пенсії. Тому слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до його страхового та пільгового стажу спірні періоди роботи, призначити та виплачувати з 31.01.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.01.2022 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Однак, рішенням №76 від 04.02.2022 йому відмовлено в призначенні пільгової пенсії за Списком №2 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. При цьому не зараховано до страхового стажу періоди: навчання в Калуському філіалі технічного училища №6 з 01.09.1983 по 18.07.1984; роботи у ТОВ "Сотружество-Радужний-2" з 03.02.2009 по 26.07.2010; роботи у ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" з 03.12.2010 по 29.04.2011; роботи у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" з 01.06.2011 по 31.12.2012; роботи у Акціонерному товаристві "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" з 01.01.2021 по 20.05.2021, а до стажу роботи в шкідливих умовах періоди: навчання в Калуському філіалі технічного училища №6 з 01.09.1983 по 18.07.1984; роботи у Будівельно-монтажному управлінні Калуського заводу "Нафтобурмашремонт" з 06.08.1984 по 24.10.1984; військової служби з 25.10.1984 по 05.10.1986; роботи в УТТ-6 "Сутормінськнафта" з 22.08.1992 по 10.04.1998; роботи у ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" з 03.12.2010 по 29.04.2011; роботи у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" з 01.06.2011 по 30.05.2016; роботи в Акціонерному товаристві "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" з 06.07.2018 по 20.05.2021. Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Його трудова книжка містить всі необхідні дані, які підтверджують факт роботи у спірні періоди. Крім цього, пенсійному органу були надані відповідні архівні довідки, які підтверджують факт його роботи в шкідливих умовах праці за Списком № 2. Щодо атестації робочих місць за умовами праці, то відповідальність за її своєчасне та якісне проведення покладається на роботодавця. В свою чергу, частиною 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», час навчання у закладі професійно-технічної освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. Тому йому протиправно відмовлено в призначенні пенсії. Отже, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до його страхового та пільгового стажу спірні періоди роботи, призначити та виплачувати з 31.01.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що для зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів відсутні правові підстави, оскільки у зазначені періоди ОСОБА_1 працював на території іноземної держави та відсутні дані щодо сплати страхових внесків у ці періоди. Вказав, що відповідно до ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Звернув увагу суду, що в трудовій книжці позивача відсутня інформація щодо умов праці та зайнятість протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Крім цього, відповідач вказав, що позивачу необхідно документально підтвердити результати атестації умов праці відповідного робочого місця.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, який надійшов на електронну адресу суду 23.08.2022. У відзиві зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 5 місяців 23 дні, в тому числі пільговий стаж, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 становить 2 роки 10 місяців 23 дні. Вказав, що до пільгового стажу роботи позивача не зараховано спірні періоди роботи оскільки в довідках про стаж роботи в шкідливих і важких умовах праці не зазначено по-батькові особи, а також органами пенсійного фонду російської федерації не підтверджена інформація про сплату страхових внесків за дані періоди роботи. Як наслідок, 04.02.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за Списком №2 у зв`язку з відсутністю необхідного загального страхового та пільгового стажу. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Згідно ухвали суду від 05.08.2022 залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в якості другого відповідача у даній справі.

Відповідно до ч.3 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.

ОСОБА_1 31.01.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с.66-67).

Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням №76 від 04.02.2022 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком. У даному рішенні зазначено про незарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи: з 18.09.2007 по 31.12.2008, з 03.02.2009 по 26.07.2010, з 03.12.2010 по 29.04.2011, з 01.06.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2021 по 20.05.2021, з 19.07.2021 по 09.09.2021, оскільки в довідках про стаж роботи в шкідливих і важких умовах праці за вищенаведені періоди не вказано по-батькові особи; органами Пенсійного фонду російської федерації не підтверджена інформація про сплату страхових внесків за вказані періоди; не надано наказів про результати атестації робочих місць, проведених у 2009 році та 2015 році; відсутній висновок відповідного органу про дотримання всіх умов щодо зарахування вказаних періодів стажу, що дає право пільгового пенсійного забезпечення, в цій країні.

В цьому ж рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 5 місяців 23 дні, а пільговий стаж - 2 роки 10 місяців 23 дні. Вік заявника 55 років (а.с.49).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що склалися в даній адміністративній справі, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

При цьому, згідно з частиною 4 статті 24 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина 1 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Зокрема, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

При цьому, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: … б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".

Отже, у статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII було встановлено страховий стаж роботи для чоловіків не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців пільговий стаж.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та права на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII. Зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20 в аналогічних відносинах дійшла до висновку, що застосуванню підлягають норми Закону № №1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону № 1058-IV.

Окрім цього, суд зазначає, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Оскільки, суд дійшов до висновку, що право на пенсію за віком за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України мають чоловіки зі стажем роботи не менше 25 років, та те, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 5 місяців 23 дні (згідно рішення №76 від 04.02.2022), то у позивача наявний загальний страховий стаж для призначення пільгової пенсії.

Щодо зарахування спірних періодів навчання та роботи ОСОБА_1 до його страхового стажу суд зазначає наступне.

За приписами ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості, зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Відомостями, які містяться в трудовій книжці позивача серія НОМЕР_1 , копія якої містяться в матеріалах справи, підтверджено періоди: навчання в Калуському філіалі технічного училища №6 з 01.09.1983 по 18.07.1984; роботи у ТОВ "Сотружество-Радужний-2" з 03.02.2009 по 26.07.2010; роботи у ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" з 03.12.2010 по 29.04.2011; роботи у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" з 01.06.2011 по 31.12.2011; роботи у Акціонерному товаристві "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" з 01.01.2021 по 20.05.2021 (а.с.10-16).

Відтак, враховуючи, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, суд зазначає, що відповідач протиправно не врахував у повному обсязі вказані періоди роботи позивача до його загального страхового стажу.

Крім того, спірні період роботи позивача підтверджуються дипломом серії НОМЕР_2 , довідкою №71 від 16.06.2021 виданою ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл", довідкою АТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" №157 від 09.09.2021. (а.с.17, 23, 27).

Проте, як вбачається з розрахунку стажу ОСОБА_1 від 31.01.2022, до страхового стажу роботи позивача зараховано період у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" з 01.01.2012 по 31.12.2012 (а.с.19).

Таким чином вказаний період роботи ОСОБА_1 зараховано до його страхового стажу, тому позовна вимога до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині зобов`язання зарахувати до страхового стажу роботи позивача вказаний період роботи не підлягає задоволенню.

Стосовно зарахування спірних періодів роботи, навчання та військової служби ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України суд зазначає наступне.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110, встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки "Відомості про роботу" пишеться: "прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватися у дужках.

Якщо працівнику в період роботи надається новий розряд, тоді про це в установленому порядку робиться відповідний запис.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 зазначено наступні періоди роботи, які не враховані відповідачем ГУ ПФУ у Вінницькій області:

- з 06.08.1984 (наказ від 06.08.1984 № 32-к) по 24.10.1984 (наказ від 22.10.1984 № 43-к) у Будівельно-монтажному управлінні Калуського заводу "Нафтобурмашремонт" електрозварювальником третього розряду;

- з 22.08.1992 по 10.04.1998 (наказ від 10.04.1998 №64к) в УТТ-6 "Сутормінськнафта" і АТ «Ноябрськнафтогаз» машиністом підіймача по обслуговуванню нафтових та газових свердловин 6 розряду;

- з 03.12.2010 (наказ від 02.12.2010 № 263) по 29.04.2011 (наказ від 28.04.2011 № 78-к) у ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" машиністом підіймача 6 розряду;

- з 01.06.2011 (наказ від 01.06.2011 № 1353-к) по 30.05.2016 (наказ від 24.05.2016 № 368к) у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" майстром по ремонту свердловин (капітальному підземному);

- з 06.07.2018 (наказ від 05.07.2018 № 1129) по 20.05.2021 (наказ від 18.05.2021 № 636) в Акціонерному товаристві "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" майстром по ремонту свердловин (капітальному підземному) (а.с. 10-16).

Суд зазначає, що трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу.

Відповідно до абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 №290/95-ВР, трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Доказів, які б свідчили про недостовірність вищевказаних записів у трудовій книжці, відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем не заперечується їх достовірність, а в своїх аргументах відповідач вказує про необхідність проведення атестації посад позивача на підприємствах, підтвердження інформації щодо сплати страхових внесків та відсутність в уточнюючих довідках по-батькові позивача.

На підтвердження пільгового стажу позивачем надано суду:

- архівну довідку АТ «Газпромнафта-Ноябрьскнафтогаз» від 10.09.2021 № 01/1/2/КМ-299 відповідно до якої ОСОБА_1 працював вахтовим методом в Управлінні технологічного транспорту №6 "Сутормінськнафта" ВО «Ноябрськнафтогаз» з 30.09.1989 по 10.04.1998. Також вказано, що за даний період фактично відпрацьований час вахтовим методом складає не менше нормального числа робочого часу встановленого законодавством (а.с.20);

- довідку уточнюючу особливий характер праці чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" від 16.06.2021 № 69, відповідно до якої позивач працював машиністом підіймача 6 розряду з 03.12.2010 по 29.04.2011. В цій довідці зазначено, що позивач відпрацював згідно норм робочого часу та такий стаж роботи передбачений Списком №2 Постанови від 26.01.1991 №10 (а.с.21);

- довідку АТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" яка підтверджує особливий характер праці чи умов праці від 09.09.2021 №157, відповідно до якої ОСОБА_1 працював майстром по ремонту свердловин (капітальному підземному) з 01.06.2011 по 30.05.2016 у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" вахтовим методом, повний робочий день, повний робочий тиждень, з виконанням річного балансу робочого часу. Робота по професії майстер по ремонту свердловин (капітальному підземному) передбачена Списком №2 Постанови від 26.01.1991 №10 (а.с.27);

- довідки Акціонерного товариства "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" від 09.09.2021 № 2169 та №2170, згідно яких позивач працював вахтовим методом в АТ "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" на посаді майстра по ремонту свердловин (капітальному підземному) з 06.07.2018 по 20.05.2021 повний робочий день, повний робочий тиждень, з виконанням річного балансу робочого часу. Вказана робота дає право на дострокове пенсійне забезпечення за Списком № 2 затвердженим постановою від 26.01.1991 №10 (а.с.37-38).

Посилання відповідача на те, що у довідках про стаж роботи не зазначено по-батькові позивача (в даному випадку довідки видані Акціонерним товариством "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин"), як на підставу відмови зарахування до пільгового стажу спірних періодів, не приймається судом до уваги, оскільки ненадання підприємством або допущення підприємством помилок при видачі уточнюючої довідки не може нівелювати право позивача на пенсію, яке гарантовано Конституцією України. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Щодо посилань відповідача на відсутність інформації щодо сплати страхових внесків суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно статті 20 Закону України №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, однією з підстав для відмови в зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача вищевказаних періодів роботи слугувала відсутність інформації щодо сплати страхових внесків.

Суд зазначає, що страхові внески є складовою умови існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, суд вважає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до стажу позивача спірних періодів роботи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а.

Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Посади, які обіймав позивач (електрозварювальник, машиніст підіймача по обслуговуванню нафтових та газових свердловин, машиніст підіймача, майстер по ремонту свердловин) за спірні періоди були передбачені Списками, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 за №10, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.

Основним документом, який на сьогодні регламентує порядок організації роботи вахтовим методом є спільна постанова Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях, Секретаріату ВЦРПС і Міністерства охорони здоров`я СРСР "Про затвердження основних положень про вахтовий метод організації роботи" від 31.12.1987 № 794/33-82. Можливість її застосування на території України врегульована постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP" від 12.09.1991 №1545-ХІІ.

Згідно із Загальними положеннями додатка 1 до вищезазначеної Постанови, вахтовий метод роботи - це особлива форма організації робіт, заснована на використанні трудових ресурсів поза місцем їх постійного проживання за умови, коли не може бути забезпечено щоденне повернення працівників до місця постійного проживання. Робота організується за спеціальним режимом праці, як правило, при сумованому обліку робочого часу, а міжвахтовий відпочинок надається в місцях постійного проживання (пункт 1.1).

Пунктами 4.1 - 4.3, 4.5 додатка 1 до Постанови № 794/33-82 встановлено, що при вахтовому методі організації робіт встановлюється, як правило, сумований облік робочого часу за місяць, квартал або за інший триваліший період, але не більше, ніж за рік. Обліковий період охоплює весь робочий час, час у дорозі від місця знаходження підприємства або від пункту збору до місця роботи та назад і час відпочинку, що припадає на цей календарний відрізок часу. При цьому, тривалість робочого часу за обліковий період не повинен перевищувати нормальної кількості робочих годин, встановлених законодавством.

На підприємствах ведеться спеціальний облік робочого часу та часу відпочинку на кожного працівника за місяцями та наростаючим підсумком за весь обліковий період.

Робочий час та час відпочинку в рамках облікового періоду регламентується графіком роботи на вахті, який затверджується адміністрацією підприємства за погодженням з відповідним профспілковим комітетом, як правило, на рік і доводиться до відома працівників не пізніше ніж за один місяць до введення його в дію. У графіках також передбачаються дні, необхідні для доставки працівників на вахту та назад. Дні перебування в дорозі до місця роботи і назад у норму робочого часу не включаються і можуть припадати на дні міжвахтового відпочинку. Тривалість щоденної роботи (зміни) не повинна перевищувати 12 годин.

Тривалість щоденного (міжзмінного) відпочинку працівників з урахуванням обідніх перерв може бути зменшено до 12 годин. Невикористані в цьому випадку години щоденного (міжзмінного) відпочинку, а також дні щотижневого відпочинку сумуються та надаються у вигляді додаткових вільних від роботи днів (дні міжвахтового відпочинку) протягом облікового періоду. Число днів щотижневого відпочинку у поточному місяці має бути не менше числа повних тижнів цього місяця. Дні щотижневого відпочинку можуть припадати на будь-які дні тижня. Працівникам, які звільнилися до закінчення облікового періоду, дата звільнення за їх згодою може вказуватися з урахуванням днів міжвахтового відпочинку.

Нормальна кількість годин, яку працівник повинен відпрацьовувати в обліковому періоді, визначається виходячи з шестиденного робочого тижня та тривалості робочої зміни 7 годин та шестигодинної робочої зміни у передвихідні та передсвяткові дні (при 41-годинному робочому тижні). При цьому на роботах із шкідливими умовами праці норма робочого часу обчислюється на основі встановленого законодавством скороченого робочого часу.

Тобто, для зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 22.08.1992 по 10.04.1998, з 03.12.2010 по 29.04.2011, з 01.06.2011 по 30.05.2016, з 06.07.2018 по 20.05.2021 необхідні відомості про норму годин, яку позивач зобов`язаний відпрацювати в обліковому періоді на роботах зі шкідливими умовами праці за час роботи по фактично відпрацьованому при вахтовому методі.

Як вже зазначено судом вище, у довідках які містяться в матеріалах справи, робота за вказані періоди здійснювалася ОСОБА_1 вахтовим методом та проводилася впродовж повного робочого дня з встановленою денною нормою робочого часу з виконанням нормальної кількості робочих годин, встановленої трудовим законодавством (а.с.21, 27, 37-38).

Тобто, вказаними довідками підтверджується, що позивачем відпрацьовано норму годин/днів, які необхідні для зарахування його роботи з 22.08.1992 по 10.04.1998, з 03.12.2010 по 29.04.2011, з 01.06.2011 по 30.05.2016, з 06.07.2018 по 20.05.2021 до його пільгового стажу.

Стосовно доводів відповідача щодо необхідності документального підтвердження результатів атестації умов праці відповідного робочого місця суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та розробленими на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41.

Згідно п. 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 (зі змінами), якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, не підтвердилось право на пільгову пенсію, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці України разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку (п.п. 8, 9).

Аналіз норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного суду від 18.07.2018 по справі № 521/10502/14-а.

У відповідності до п. 10 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

У пункті 4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах зазначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Вказану позицію висловив Верховний Суд у рішенні від 10.07.2018 у справі №227/545/17.

Велика палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення ".

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Як наслідок, Велика Палата Верховного Суду вказала, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Крім цього суд приймає до уваги те, що ОСОБА_1 подано відповідачу документи, які підтверджують проведення атестації робочих місць позивача у спірні періоди, а саме:

- видані ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" довідка №70 від 16.06.2021, відповідно до якої атестація робочих місць проводилась у 2010 році на підставі наказу від 08.07.2010 за №204, наступна атестація проведена в 2015 на підставі наказу від 20.03.2015 за №181/1; карта атестації робочого місця по умовах праці №115 (а.с.22, 24-26);

- видані АТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" накази від 16.10.2009 за №783 «Про створення комісії і проведення атестації робочих місць по умовах праці», від 11.03.2014 №БЕ-08-001-077 «Про проведення спеціальної оцінки умов праці», від 28.05.2015 за №235 «Про завершення спеціальної оцінки умов праці», карта атестації робочого місця по умовах праці №101, карта спеціальної оцінки умов праці робітників №304, звіт про проведення спеціальної оцінки умов праці від 05.05.2015 (а.с.29-36);

- видані ЗАТ "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" накази від 01.12.2012 за №921 «Про атестацію робочих місць по умовах праці», від 31.12.2013 за №1242 «Про завершення атестації робочих місць по умовах праці», від 31.12.2013 за №1245 «Про результати проведення атестації робочих місць», від 30.11.2017 за №1810 «Про створення комісії по СОУП», від 12.12.2018 за №2235 «Про завершення роботи по спеціальній оцінці умов праці» (а.с.40-47).

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоду проходження військової служби та навчання, окрім вищезазначених висновків, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як вже встановлено судом, з 01.09.1983 по 18.07.1984 позивач навчався в Калуському філіалі технічного училища №6 за професією електрозварювальник. Після закінчення навчання (менше трьох місяців) з 06.08.1984 працював у Будівельно-монтажному управлінні Калуського заводу «Нафтобурмашремонт» електрозварювальником 3 розряду, професія якого відноситься до Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173.

Позивач звільнений 24.10.1984 з Будівельно-монтажного управління Калуського заводу «Нафтобурмашремонт» у зв`язку з призовом до лав Радянської армії (наказ в трудовій книжці від 22.10.1984 № 43-к). З 25.10.1984 до 05.10.1986 позивач проходив строкову службу в Радянській армії.

З огляду на вищевикладені висновки суду, після закінчення навчання та на момент призову на військову службу позивач займав посаду за набутою професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Як наслідок, з аналізу норм статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», статті 8 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» період навчання позивача та період перебування на військовій службі підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

За таких обставин, відповідачем протиправно не зараховано позивачу до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 період навчання в Калуському філіалі технічного училища №6 з 01.09.1983 по 18.07.1984 та служби в лавах Радянської армії з 25.10.1984 по 05.10.1986.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням наведеного, а також те, що відповідачами не надано доказів, які підтверджують відсутність підстав для зарахування до загального страхового стажу періодів: навчання в Калуському філіалі технічного училища №6 з 01.09.1983 по 18.07.1984; роботи у ТОВ "Сотружество-Радужний-2" з 03.02.2009 по 26.07.2010; роботи у ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" з 03.12.2010 по 29.04.2011; роботи у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" з 01.06.2011 по 31.12.2011; роботи у Акціонерному товаристві "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" з 01.01.2021 по 20.05.2021, а до стажу роботи в шкідливих умовах періодів: навчання в Калуському філіалі технічного училища з 01.09.1983 по 18.07.1984; роботи у Будівельно-монтажному управлінні Калуського заводу "Нафтобурмашремонт" з 06.08.1984 по 24.10.1984; військової служби з 25.10.1984 по 05.10.1986; роботи в УТТ-6 "Сутормінськнафта" з 22.08.1992 по 10.04.1998; роботи у ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" з 03.12.2010 по 29.04.2011; роботи у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" з 01.06.2011 по 30.05.2016; роботи в Акціонерному товаристві "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" з 06.07.2018 по 20.05.2021, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу позивача вказані період роботи.

Інших підстав для незарахування вищевказаних періодів роботи позивача до страхового та пільгового стажу відповідачами не наведено, а судом не встановлено.

Як наслідок, рішення про відмову у призначенні пенсії №76 від 04.02.2022 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області підлягає до скасування.

Одночасно суд наголошує, що позивач просив суд визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у призначенні йому пенсії за віком.

Однак судом встановлено, що рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за №76 від 04.02.2022 ухвалив інший пенсійний орган - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

В свою чергу Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на заяву позивача від 31.01.2022 про призначення йому пенсії за віком жодних рішень не приймав, а тільки надіслав рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Отже, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не відмовляло в призначенні позивачу пенсії за віком.

Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.

Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Так умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії за віком визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про призначення пенсії. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити або відмовити в такому призначенні, однак виключно у тому випадку, коли для цього є законні підстави. За законом в спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Проаналізувавши рішення №76 від 04.02.2022, суд зазначає, що вік ОСОБА_1 становить більше 55 років, страховий стаж позивача - 27 років 5 місяців 23 дні, а пільговий стаж - 2 роки 10 місяців 23 дні, проте враховуючи висновок суду про необхідність зарахування спірних періодів роботи, то відповідно в сукупності у позивача наявний необхідний йому загальний страховий та пільговий стаж, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Суд зазначає, що за загальним правилом, встановленим ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Проте відповідно до пункту 1 частини 1 даної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із відповідною заявою та необхідними документами 31.01.2022, тобто після спливу зазначеного трьохмісячного строку. Відтак позивачу слід призначити пенсію з дати його звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Враховуючи те, що судом встановлено протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії №76 від 04.02.2022, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, з метою належного захисту прав позивача, суд вважає необхідним зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, (як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду до якого позивач звернувся із заявою від 31.01.2022) зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи та, як наслідок, призначити йому пенсію за віком з 31.01.2022.

Підсумовуючи наведене вище суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання неправомірною відмову, зобов`язання зарахування періодів військової служби, навчання та роботи до стажу, призначення та виплати пенсії за віком на пільгових умовах підлягає до часткового задоволення.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суду надано право покласти судові витрати у справі повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.

З огляду на зазначене, оскільки рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 700 грн. підлягають до стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як зі сторони, внаслідок неправильного рішення якої виник спір.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області №76 від 04.02.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців,15, м. Івано-Франківськ) зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до його страхового стажу періоди: навчання в Калуському філіалі технічного училища №6 з 01.09.1983 по 18.07.1984; роботи у ТОВ "Сотружество-Радужний-2" з 03.02.2009 по 26.07.2010; роботи у ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" з 03.12.2010 по 29.04.2011; роботи у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" з 01.06.2011 по 31.12.2011; роботи у Акціонерному товаристві "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" з 01.01.2021 по 20.05.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців,15, м. Івано-Франківськ) зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до його пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, періоди: навчання в Калуському філіалі технічного училища №6 з 01.09.1983 по 18.07.1984; роботи у Будівельно-монтажному управлінні Калуського заводу "Нафтобурмашремонт" з 06.08.1984 по 24.10.1984; військової служби з 25.10.1984 по 05.10.1986; роботи в УТТ-6 "Сутормінськнафта" з 22.08.1992 по 10.04.1998; роботи у ТОВ "КоміКуєст Інтернешнл" з 03.12.2010 по 29.04.2011; роботи у ВАТ "Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" з 01.06.2011 по 30.05.2016; роботи в Акціонерному товаристві "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" з 06.07.2018 по 20.05.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців,15, м. Івано-Франківськ) призначити та виплачувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) пенсію за віком, відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 31.01.2022.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул.Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, Вінницька область) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 700 (сімсот) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.