Справа № 580/7264/21
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

26 вересня 2022 року справа № 580/7264/21
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. за участі секретаря судового засідання Мельникової О.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №580/7264/21
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.
Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Згідно з частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.07.2021 № ФР31220; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 20.03.2021 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.07.2021 № ФР31220 відповідно до статей 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із урахуванням виплачених сум; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року задоволено. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року скасоване. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.07.2021 № ФР31220 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області області () здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.07.2021 № ФР31220 відповідно до ст. 43,51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до ч. 1. статті 132 КАС України судові витрати складаються із сплати судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 статті 132 КАС України).
Відповідно до п.п. 1-3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до частини 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення у тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Розглянувши матеріали, оцінивши повідомлені позивачем аргументи щодо обставин розподіду витрат, суд дійшов висновку, що заява про прийняття додаткового рішення не належить до задоволення з огляду на таке.
Представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, яким просить розподілити витрати на професійну правничу допомогу.
Представником позивача зазначено, що позивачем витрачено на правничу допомогу 7500 грн. На підтвердження представником позивача додано до заяви копію акту приймання-передачі до договору від 17.09.2022 (представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції 2000 грн, підготовка пояснень від 10.11.20212 - 500 грн) у сумі 2500, 17.11.2021 копію прибуткового касового ордеру від 17.11.2021 у сумі 2500 грн та від 19.09.2021 у сумі 5000 грн, разом 5000 грн.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно зі статтею 1 Закону договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Представник позивача зазначає, що позивачем витрачено на правничу допомогу суму 7500 грн, проте до заяви додано акт приймання-передачі від 17.11.2021 до договору про надання правової допомоги від 15.09.2021 та додаткової угоди від 15.09.2021 №1, відповідно до якого надано правову допомогу у сумі 2500 грн (представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції 2000 грн одне судове засідання; підготовка пояснень від 10.11.202 1 під час розгляду справи 1 документ 500 грн) та прибутковий касовий ордер від 17.11.2021 б/н на суму 2500, разом 5000 грн.
Судом з урахуванням доктрини превалювання сутності над формою встановлено, що у додатках до позовної заяви надано копії договору доручення про надання правової допомоги від 15.09.2021 та додаткової угоди від 15.09.2021 №1 до договору, копія акту приймання-передачі від 17.09.2021. Зі змісту і структури договору від 15.09.2021 встановлено, що до обов`язків клієнта входить сплата гонорару адвокатові у розмірі (проте ціна договору і сума не визначена), що погоджені між клієнтом та адвокатом.
Верховний Суд у справі № 522/17845/15-ц зазначає, що адвокатський гонорар є однією із умов, що визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони під час укладення договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.
Верховний Суд у справі №462/9002/14-ц (ЄДРСР 75003682) зазначив: за договором про надання послуг виконавець зобов`язаний надати послугу, а замовник - оплатити її. За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку з її надання.
Згідно з положеннями пункту 4 статті 1, частини третьої статті 27 Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
З огляду на предмет договору про надання юридичних послуг об`єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги у зв`язку з вирішенням спору в суді.
Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Під час встановлення розміру гонорару відповідно до частини третьої статі 30 Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України за класифікаційною ознакою предмет договору є складовою його істотної умови. З урахуванням частин першої та другої статті 202, частини першої статті 203, частини першої статті 628 ЦК України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).
Відповідно до статті 14 Правил адвокатської етики у редакції від 2012 року адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги. Верховний Суд зазначив, що визнаним міжнародним стандартом здійснення адвокатської діяльності є принципи чесності та добропорядної репутації адвоката, що відображений в етичних кодексах поведінки адвокатів та розповсюджується на всі напрями професійної діяльності адвоката.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» пов`язує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу.
Верховний Суд у справі № 814/698/16 (ЄДРСР 73356068) зазначив, виходячи з норм глави 6 розділу II та глави 3 розділу III КАС України, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.
Верховний Суд у справі № 810/2823/17 (ЄДРСР 73874364) зауважив, що надані Суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу: вбачається доцільним доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218.
Відповідно до пунктів 19, 20 розділу І Закону України від 14.07.2020 № 786-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців», пункту 44.1 статті 44 глави 1 розділу II Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375 наказом МФУ від 13.05.2021 № 261, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.06.2021 за № 865/36487 затверджено типову форму, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами - підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність; Порядок ведення типової форми, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами - підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність. Пунктом 2 наказу МФУ від 13.05.2021 № 261 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218.
Відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі самозайняті особи), зобов`язані вести облік доходів і витрат ( у разі ведення обліку доходів і витрат в електронній формі засобами електронного кабінету самозайнята особа зобов`язана отримати кваліфікований сертифікат відкритого ключа).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Згідно з практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява 19336/04), заявник має право на відшкодування витрат у розмірі, що був необхідний та розумний і дійсно понесений (справа "Немайстер проти Австрії), у рішенні "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, що мають розумний розмір.
У постанові ВПВС у справі № 910/12876/19 зазначається: розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких варто розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд встановив, що у додатковій угоді №1 до договору-доручення про надання правової допомоги від 15.09.2021 у пункті 4 передбачено: розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги визначається у акті приймання-передачі правової допомоги.
Акт приймання-передачі наданих послуг за змістом є первинним документом, що підтверджує фактичне надання послуг, проте не є договором укладеним між сторонами з передбаченими істотними умовами (визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода).
Право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. Верховний Суд у справах № 922/676/21, 905/716/20, № 916/2087/18, 922/3812/19 зазначає, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. У справі № 922/676/21 суд висновує: подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, що вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що належать розподілу між сторонами, відповідно, забезпечується дотримання принципу змагальності.
Матеріали справи спрощеного провадження у контексті принципу змагальності не містять доказів щодо відображення у публічній звітності суми доходу, отриманого від ОСОБА_1 за здійснення незалежної професійної діяльності ОСОБА_2 , зокрема, щодо суми, що надійшли на рахунок платника податків та/або отримано готівкою (записи ведуться в хронологічному порядку) та/або доведення позивачем (представником позивача адвокатом) доказами відображення в обліку доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності/очікуваної до сплати заборгованості за договором, тому суд дійшов висновку з урахуванням позиції Верховного Суду за відсутності обліку доходів адвоката про достатні підстави для відмови у задоволенні заяви про розподіл витрат на правничу допомогу.
Керуючись статтями 2, 5-16, 139, 143, 248, 252, 256, 294, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні заяви від 18.11.2021 вх. №45412/21 представника позивача адвоката Плакущого С.В. про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі № 580/7264/21 про розподіл судових витрат на правничу допомогу відмовити повністю.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 у справі №580/7264/21. Копію направити учасникам справи.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».
Додаткове рішення складене 26.09.2022.
Суддя Лариса ТРОФІМОВА