Справа № 580/3859/22
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року справа № 580/3859/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Паламаря П.Г.,

за участю секретаря Трегулова Б.Л.,

позивача ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача Атамась Ю.О. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку (25.08.2022) з адміністративним позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (18000, м. Черкаси, пр. Хіміків, 50) в якому просить:

-визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Скрипки Тетяни Віталіївни про накладення штрафу від 26 вересня 2018 року, ВП №32373868;

-визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитар Володимира Олександровича про виправлення помилки у процесуальному документі від 16 серпня 2022 року, ВП №32373868.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем при прийнятті постанови про накладення штрафу за невиконання рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 05 березня 2012 року про стягнення аліментів не встановлено факту умисного ухилення від виконання рішення суду. Позивач стверджує, що оскільки стягувач знаходиться в АР Крим у позивача об`єктивно не має можливості сплачувати кошти на тимчасово окуповану територію. Таким чином, при сплаті заявником аліментів на рахунок виконавчої служби кошти так і залишаться в Україні до вирішення на законодавчому рівні питання тимчасово окупованої території Криму. Крім того, згідно ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 червня 2017 року у справі №712/14145/13-ц, встановлено відсутність факту умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 05 березня 2012 року, а тому спірні постанови підлягають до скасування.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі.

Відповідач письмовий відзив на позов не надав, однак в судовому засіданні представник щодо задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що Феодосійським міським судом на виконання рішення суду від 05.03.2012 у справі №2/0121/1194/12 видано 30.03.2012 виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі ј частки усіх видів прибутку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 13.02.2011.

24.04.2012 на підставі виконавчого листа Феодосійського міського суду від 30.03.2012 №2/0121/1194/12 Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №32373868.

26.09.2018 державним виконавцем винесено постанову в межах ВП №32373868 щодо накладення на ОСОБА_1 штаф в розмірі 39694,45грн., в наслідок того, що у боржника станом на 31.08.2018 утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 79388,90грн.

16.08.2022 в межах ВП №32373868 винесено постано про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме в постанову про накладення штрафу від 26.09.2018 та змінено розмір штрафу на 30400,05грн., оскільки під час перерахунку заборгованості по аліментах на час накладення штрафу, заборгованість становила 60800,11грн., а не 79388,90грн.

Не погоджуючись з рішеннями про накладення штрафу, позивач звернувся до суду.

Суд врахував, що матеріали виконавчого провадження №32373868 не містять доказів отримання постанови про накладення штрафу від 26.09.2018 позивачем.

Також, згідно листа Придніпровського відділу державної виконавчої служби від 24.02.2021 №9934, позивача повідомлено, що АР Крим де проживає стягувач являється тимчасово окупованою територією, а тому кошти стягнуті на утримання дитини з боржника зберігаються на рахунку ДВС.

Крім того, згідно ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 червня 2017 року у справі №712/14145/13-ц, скасовано ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2013 року про тимчасове обмеження виїзду за межі України, ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 до виконання ним своїх зобов`язань.

Згідно даного рішення, судом не встановлено факту умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 05 березня 2012 року, через відсутню можливість здійснювати пекази коштів на тимчасово окуповану територію Криму, де на даний час проживає стягувач.

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом третім постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції», Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) є правонаступником, зокрема Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 63 Закону № 1404-VІІІ встановлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а статтею 75 Закону 1404-VІІІ визначена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (набрали чинності 28.08.2018) до Закону № 1404-VІІІ були внесені зміни, в тому числі ст. 71 та доповнено ч. 14 зокрема такого змісту, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

До 28.08.2018 ст. 71 Закону № 1404 за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності, як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості залежно від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.

Отже, Закон №2475 змінив закріплені в попередніх нормах ст. 71 Закону №1404 в редакції до 28.08.2018 правила поведінки, тобто попередній та новий нормативно-правові акти неоднаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів правовідносин.

Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Суд зазначає, що принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки Закон № 2475 у розділі ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" не містить чіткої норми про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу за ч. 14 ст. 71 Закону №1404) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності боргу зі сплати аліментів до 28.08.2018, суд вважає, що новий вид відповідальності належить застосовувати до правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності Законом №2475.

Тобто, дані приписи застосовуються у разі наявності відповідної заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла саме з 28.08.2018, оскільки відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів виходячи із заборгованості, яка виникла до 28.08.2018, не передбачена законодавством, яке діяло на час утворення такої заборгованості.

Також ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VІІ від 15.04.2014 року із змінами і доповненнями, АР Крим визнано тимчасово окупованою Російською Федерацією територію України.

Відповідно до ч. 4 цього Закону, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною 2 ст. 63 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Матеріалами виконавчого провадження органом ДВС не встановлено факту умисного ухилення позивачем від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, оскільки в порушення ст. 13 Закону № 1404-VІІІ не складено акт про невиконання рішень або законних вимог виконавця.

При цьому, матеріалами справи встановлено, що заборгованість за виконавчим провадженням виникла через те, що відсутня можливість здійснювати переказ коштів на тимчасово окуповану територію Криму, де на даний час проживає стягувач, що підтверджується ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 червня 2017 року у справі №712/14145/13-ц, якою не встановлено факту умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 05 березня 2012 року та в силу ч. 4 ст. 78 КАС України, не доказується при розгляді іншої справи.

Таким чином, постанова про накладення штрафу від 26 вересня 2018 року у ВП №32373868 підлягає до скасування.

Що ж стосується постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 16 серпня 2022 року, ВП №32373868, то оскільки остання є похідною, тому також підлягає до скасування.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір з відповідача останній у відповідності до ст. 139 КАС України не стягується.

Керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанови в межах виконавчого провадження №32373868 від 26.09.2018 про накладення штафу та від 16.08.2022 про виправлення помилки у процесуальному документі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Петро ПАЛАМАР