Справа № 240/17852/21
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Житомир справа № 240/17852/21

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу Управління Держпраці у Житомирській області від 14.01.2021 №ЖИ03/2260/06-30-09-01//ДФС-ФС за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки контролюючого органу про наявність порушень трудового законодавства не відповідають фактичним обставинам справи.

У відзиві на позовну заяву Управління Держпраці у Житомирській області просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що під час проведення фактичної перевірки головними державними інспекторами Головного Управління ДПС у Житомирській області було отримано пояснення від неоформлених працівників, які підтвердили факт праці без оформлення трудового договору.

Відповідно до частини четвертої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на момент виникнення спірних правовідносин та винесення спірних рішень, була зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Так, 12.01.2021 до Управління Держпраці у Житомирській області надійшов лист від Головного управління ДПС у Житомирській області щодо здійснення працівниками ГУ ДПС у Житомирській області в період з 02.12.2020 по 11.12.2020 фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , ресторан в готелі " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", в ході якої встановлено використання праці найманих працівників без належного оформлення трудових відносин. Серед матеріалів, долучених до акта фактичної перевірки, містилися також пояснення виявлених неоформлених працівників.

В акті фактичної перевірки від 11.12.2020, складеного ГУ ДПС у Житомирській області, встановлено порушення п. 12 ст. 3 Закону України №265/95-ВР в частині неведення обліку товарних запасів у порядку встановленому законодавством за місцем їх реалізації. Не надано накладні на алкогольні напої, які зберігалися в приміщенні ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на суму 17670,00 грн. (29 одиниць). При здійсненні контрольної закупки (шампанське "Шабо") вартість 200,00 грн. розрахунковий фіскальний документ не видано (пояснення адміністратора ресторану ОСОБА_2 ), чим порушено п.1.2 ст. 3 Закону України №265/95-ВР (із змінами). До перевірки не надано книгу обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 , чим порушено пп.16.1.2 п. 16.1 ст. 16, пп. 44.3 ст. 44, п.85.2 ст.85, п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 (із змінами). При дослідженні відповідності марок акцизного податку виявлено наявність алкогольних напоїв (1 пляшка шампанського "Шабо" вартістю 200,00 грн.) з наклеєною маркою акцизного податку, відомості про які відсутні в реєстрі виданих марок акцизного податку, чим порушено, зокрема, п. 226.9 ст. 226 Податкового кодексу України. Реалізацію алкогольних напоїв в ресторані "Гермес" здійснювали: адміністратор ОСОБА_2 та бармен-повар ОСОБА_3 . За наявною інформацією у ФОП ОСОБА_1 відсутні зазначені наймані працівники, що свідчить про порушення нею ст. 24 КЗпПУ та абз. 2 постанови КМУ від 17.08.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальним органом про прийняття працівника на роботу".

Відповідач на підставі абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України постановою від 14.01.2021 №ЖИ03/2260/06-30-09-01//ДФС-ФС наклав на позивача штраф у розмірі 100000,00 грн. за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, постанови КМУ від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу".

Вважаючи таке рішення суб`єкта владних повноважень необґрунтованим та протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку доводам сторін щодо правомірності встановлення порушення у формі допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом другим частини 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Згідно частини другої статті 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частиною третьою статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що реалізація права на працю відбувається шляхом здійснення роботи, зважаючи на що законодавець у наведених конструкціях, які стосуються як права на працю, так і відповідальності осіб, винних у порушенні такого права, використовує мовну конструкцію, пов`язану саме з поняттям "робота", як от "укладення трудового договору про роботу", "допуск до роботи", "не може бути допущений до роботи".

Таке правове регулювання безперечно вказує на те, що відповідальність у вигляді штрафу нерозривна пов`язана з роботою, яка має здійснюватися у межах провадження діяльності юридичною або фізичною особою - підприємцем.

Без встановлення того, що відповідна юридична або фізична особа - підприємець фактично здійснює господарську діяльність, висновок про допуск або недопуск до роботи працівника з дотриманням вимог щодо його належного працевлаштування не буде відповідати критеріям його обґрунтованості та вимозі про врахування усіх обставин справи. У межах того, що відповідний суб`єкт не проваджує будь-якої діяльності, твердження про допуск працівника до роботи є алогічним.

Тому, з`ясовуючи це питання, судом враховується, що починаючи з 09.04.2020 ресторан у готелі "Гермес" у зв`язку з карантинними обмеженнями не працював, господарська діяльність та прийом відвідувачів не здійснювалися, що підтверджується звітом ФП (3) станом на 04.08.2021.

Підтвердженням цих обставин є і характер порушень податкового законодавства, встановлених під час проведення фактичної перевірки, якими, зокрема, є неведення обліку товарних запасів, невидача розрахункового фіскального документа, ненадання книги обліку доходів і витрат, що характерно саме для непровадження діяльності суб`єктом господарювання.

Судом також враховується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безпосередньо під час проведення перевірки надав письмові пояснення, в яких зазначив, що "09.12.2020 бар не працює взагалі".

У той же час стосовно ОСОБА_3 позивачем надано докази, що останній проходив навчально-виробничу практику у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 у період з 06.10.2020 по 22.12.2020, про що свідчить договір від 06.10.2020 № 649 про надання робочих місць для проходження здобувачами освіти групи К-26 за професією "кухар, кондитер" ДНЗ "Центр сфери обслуговування м. Житомира" виробничої практики, до роботи жодним чином не допускався. Крім того Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 стверджується, що їй ОСОБА_2 взагалі невідома, така особа в неї ніколи не працювала та з нею, відповідно, будь-які трудові відносини не оформлялись.

Згідно з частинами 1, 3 статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Суд зазначає, що основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, працівник виконує роботу відповідно до трудового договору та підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Суду не доведено, з огляду на які обставини слід було би зробити беззаперечений висновок про наявність трудових правовідносин позивача з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Факт їх фізичної присутності у момент проведення фактичної перевірки та надані пояснення суд у сукупності з іншими обставинами оцінює критично, оскільки їх недостатньо для висновку про роботу цих осіб без оформлення трудового договору у ФОП ОСОБА_1 . Тим більше, що обставини здійснення позивачем у грудні 2020 року господарської діяльності, як визначальні умови для визнання законним притягнення її до відповідальності за порушення трудового законодавства, взагалі не знайшли свого підтвердження.

Відсутність належних та допустимих доказів порушення трудового законодавства позивачем виключає підстави для притягнення її до відповідальності на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Цей висновок є правовою підставою для констатації того, що постанова від 14.01.2021 №ЖИ03/2260/06-30-09-01//ДФС-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 100000,00 грн. прийнята необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак є протиправною та підлягає скасуванню.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів задля їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приймаючи до уваги задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивача підлягають відшкодуванню підтверджені документально понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 255 КАС України

вирішив:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 14.01.2021 №ЖИ03/2260/06-30-09-01//ДФС-ФС про накладення на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 100000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Житомирській області (вул. Шевченка, 18-а, м. Житомир, 10008, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко