Справа № 200/281/21-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року справа №200/281/21-а

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі №200/281/21-а (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

-визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

-скасувати рішення № 175 від 25.08.2020 року про відмову в призначенні пенсії згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

-зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 позивач період роботи на посаді молодшої медичної сестри рентгенологічного відділення у КНП "Маріупольська міська лікарня № 4 ім І.К.Мацука" з 01.12.2000 року по 12.11.2004 року;

-зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати позивачу до стажу роботи період навчання у Середньому професійному технічному училищі № 60 м. Жданова з 01.09.1985 року по 20.07.1987 року та період відпустки по догляду за дитиною;

-зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити позивачу пенсію згідно п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року з 11.06.2020 року;

-зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу недоотриманої пенсії за Списком № 2 у відповідності до статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 21.08.2020 року до часу прийняття рішення суду за цим позовом.

В обґрунтування позову зазначила, що звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2, однак рішенням № 175 від 03.11.2020 року їй відмовлено, оскільки позивач на час звернення із заявою не досягла віку визначеного п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому відповідач не врахував рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Крім тогоё відповідач безпідставно не врахував до пільгового та страхового стажу позивача спірні періоди роботи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 175 від 25.08.2020 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту б) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та зарахувавши ОСОБА_1 до пільгового стажу позивача періодів роботи з 01.12.2000 року по 12.11.2004 року на посаді молодшої медичної сестри рентгенівського відділення на підприємстві «Маріупольська міська лікарня № 4 ім. І.К. Мацури», з 18.11.2004 року по 17.05.2013 року на посаді молодшої медичної сестри рентгенівського відділення на підприємстві ЛДЦ ПрАТ «ММК імені Ілліча», до страхового стажу період навчання у Середньому професійному технічному училищі № 60 м. Ждановка з 01.09.1985 року по 20.07.1987 року та відпустку по догляду за дитиною до 3-х років.

В задоволенні решти позовних відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги .

Оскільки Закон №1058 та Закон №2148 є чинним, їх положення не визнано неконституційним, тому рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №14-р/2020 на спірні правовідносини не впливає, оскільки ЗУ «Про пенсійне забезпечення» не поширюється на позивача.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058 позивач набуде після досягнення 55 років.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання та відпустки по догляду за дитиною, то позивачем не надано документів на підтвердження, що у позивача були прізвища « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_3 ».

Спірні періоди роботи позивача не може бути зарахований до пільгового стажу, оскільки в уточнюючій довідці про підтвердження пільгового характеру роботи наведено посилання на Списки, як не були чинними на час роботи позивача (діючою була постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року).

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

21.08.2020 року ОСОБА_1 через вебпортал Пенсійного фонду України звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 63).

25.08.2020 року Маріупольським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення № 175 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових (а.с. 22-23).

Як свідчить рішення, до стажу роботи позивача за списком № 2 зараховано наступні періоди роботи: з 01.12.2000 року по 11.11.2004 року на посаді молодшої медичної сестри рентгенівського відділення на підприємстві «Маріупольська міська лікарня № 4 І.К. Мацука»; з 18.11.2004 року по 17.05.2013 року на посаді молодшої сестри рентгенівського відділення ЛДЦ ПрАТ «ММК імені Ілліча». При цьому зазначено, що періоди роботи з 01.12.2000 року по 11.11.2004 року на посаді солодшої медичної сестри рентгенівського відділення на підприємстві «Маріупольська міська лікарня № 4 І.К. Мацука» зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 умовно, так як в пільговій довідці № 820 від 28.05.2020 року підприємство посилається на списки, що втратили чинність на період роботи заявниці, що не відповідає вимогам Порядку № 383.

Також, вказано, що до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано період навчання з 01.09.1985 року по 20.07.1987 року та догляду за дитиною до 3-х років, оскільки не надано документи, що підтверджують зміну прізвища: ОСОБА_4 .

На дату звернення загальний страховий стаж позивача за наданими документами та даними персоніфікованого обліку складає 32 роки 10 місяців 6 днів, в тому числі стаж роботи на пільгових умовах за списком № 2 - 12 років 05 місяців 11 днів.

Вік позивача на дату звернення складає 50 років, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Право на призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач набуде після досягнення віку 55 років.

Трудова книжка позивача свідчить, що ОСОБА_1 з 01.12.2000 року по 12.11.2004 року працювала на підприємстві Комунальний заклад «Маріупольська міська лікарня № 4 І.К. Мацука» на посаді молодшої медичної сестри рентгенівського відділення (а.с. 13-14), з 18.11.2004 року по 17.05.2013 року в ПрАТ «ММК імені Ілліча» та виконувала роботи з охорони здоров`я та соціальної підтримки на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими у рентгенівських відділеннях.

Згідно довідки № 820 року від 28.05.2020 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Комунальним некомерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольська міська лікарня № 4 ім. І.К. Мацука», ОСОБА_1 у період з 01.12.2000 року по 12.11.2004 року виконувала роботи по прибиранню кабінетів, допомога лікарю та рентген лаборанту в роботі на посаді молодшої медсестри рентгенологічного відділення, що передбачена списком № 2 розділ ХХІV код КП 467 Постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 року.

Довідкою № 658 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПрАТ «ММК імені Ілліча» від 28.07.2020 року підтверджено, що ОСОБА_1 з 18.11.2004 року по 17.05.2013 року виконувала роботи з охорони здоров`я та соціальної підтримки на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими у рентгенівських відділеннях, що передбачено Списком № 2 розділ 24, код КП 24к Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 року.

Також відповідно до записів трудової книжки позивача вона навчалася у Середньому професійному технічному училищі № 60 м. Ждановка з 01.09.1985 року по 20.07.1987 року. Трудова книжка містить засвідченні виправлення прізвища позивача « ОСОБА_5 » - « ОСОБА_2 » - « ОСОБА_6 » (а.с.13)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивач на час звернення з заявою про призначення пенсії досягла пенсійного віку 50 років, має необхідний страховий та пільговий стаж, тому має право на призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними 50 років по 31 березня 1965 року включно.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_7 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, оскільки досягла віку 50 років,що обумовлює скасування рішення управління ПФУ.

Щодо доводів відповідача, що періоди роботи позивача з 01.12.2000 року по 11.11.2004 року на посаді солодшої медичної сестри рентгенівського відділення на підприємстві Комунальний заклад «Маріупольська міська лікарня № 4 І.К. Мацука» зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 умовно, так як в пільговій довідці зазначено списки, що втратили чинність на період роботи заявниці, - суд зазначає наступне.

На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Як свідчать записи в трудовій книжці позивача вони не містять інформації про зайнятість позивача на зазначених роботах повний робочий день.

Отже, для отримання позивачем права на пенсію необхідно надати документи до пенсійного органу на підтвердження роботи повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Як свідчать матеріали справи позивачем надана така довідка до відповідача.

Цією довідкою підтверджено, що позивач працювала повний робочий день в Маріупольській міській лікарні № 4 ім. І.К. Мацука у період з 01.12.2000 року по 12.11.2004 року та виконувала роботи по прибиранню кабінетів, допомоги лікарю та рентген лаборанту в роботі на посаді молодшої медсестри рентгенологічного відділення, що передбачено списком № 2 розділ ХХІV код КП 467 Постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 року.

На час роботи позивача у період з 01.12.2000 року по 12.11.2004 року на посаді молодшої медсестри рентгенологічного відділення діяли Списки № 2 затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 24.03.1994 року та постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року.

Відповідно до цих Списків посада «молодша медсестра рентгенологічного відділення» віднесена до переліку посад, які діють право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Отже, посада, яку займала позивач у спірний період часу, коли був чинним Список №2, затверджений як постановою КМУ №162 від 24.03.1994 року, так і постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року, передбачені цим Списком.

Таким чином, наданими позивачем документами трудовою книжкою, довідками, архівними довідками, наказами атестації робочих місць, підтверджується пільговий характер роботи ОСОБА_1 у період з 01.12.2000 року по 12.11.2004 року, що дає підстави до висновку, що посада позивача віднесена до відповідних Списків №2, тому відповідачем протиправно не зараховані цей період у пільговий стаж позивача.

Також довідкою № 658 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПрАТ «ММК імені Ілліча» від 28.07.2020 року підтверджено, що ОСОБА_1 з 18.11.2004 року по 17.05.2013 року виконувала роботи з охорони здоров`я та соціальної підтримки на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими у рентгенівських відділеннях, що передбачено Списком № 2 розділ 24, код КП 24к Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 року.

Таким чином, з аналогічних підстав, позивач має право на зарахування до пільгового стажу періоду роботи на посаді молодшої медичної сестри рентгенівського відділення ЛЛЦ ПрАТ «ММК ім. Ілліча».

Щодо зарахування до страхового стажу позивача період навчання у Середньому професійному технічному училищі № 60 м. Ждановка з 01.09.1985 року по 20.07.1987 року та періоду відпустки по догляду за дитиною до трьох років, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується в тому числі: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, а також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

На підставі пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України №110 від 17 серпня 1993 року (далі - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню

Згідно пункту 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження (….)

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як свідчать матеріали справи трудова книжка позивача містить відповідні записи про зміну прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 , та з ОСОБА_2 на ОСОБА_6 , про що зроблені відповідні відмітки на титульному аркуші трудової книжки.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, з врахуванням належним чином здійсненних виправлень на титульному листі трудової книжки прізвища позивача, свідоцтва про народження дитини, свідоцтв про розірвання шлюбу, відсутні підстави у наданні позивачем додаткових доказів, які б підтверджували факт зміни її прізвища.

Тому період навчання позивача у Середньому професійному технічному училищі № 60 м. Ждановка з 01.09.1985 року по 20.07.1987 року та відпустка по догляду за дитиною до 3-х років повинні бути зараховані до страхового стажу позивача.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно пункту 4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в зарахуванні спірних періодів до пільгового та страхового стажу роботи, - не відповідають вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є неправомірними, а тому суд першої інстанції вірно, з огляду на обрання ефективного способу захисту порушеного права позивача, скасував рішення відповідача з зобов`язанням зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоди роботи з 01.12.2000 року по 12.11.2004 року на посаді молодшої медичної сестри рентгенівського відділення на підприємстві «Маріупольська міська лікарня № 4 ім. І.К. Мацури», з 18.11.2004 року по 17.05.2013 року на посаді молодшої медичної сестри рентгенівського відділення на підприємстві ЛДЦ ПрАТ «ММК імені Ілліча», до страхового стажу - період навчання у Середньому професійному технічному училищі № 60 м. Ждановка з 01.09.1985 року по 20.07.1987 року та відпустку по догляду за дитиною до 3-х років та повторно розглянути заяву позивача від 21.08.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15).

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктами 3 та 8 частини шостої статі 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі №200/281/21-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі №200/281/21-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 26 вересня 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв