Справа № 340/4914/21
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/4914/21

провадження № 2-ап/340/29/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Петренко О.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Академії Державної пенітенціарної служби про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

1)визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги за 2007 2011, які припадали на час навчання в Чернігівському юридичному коледжі, що належав до сфери управління Державної пенітенціарної служби;

2) визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування періоду служби в ДПС України, який припадав на час навчання в Чернігівському юридичному коледжі, що належав до сфери управління Державної пенітенціарної служби, на пільгових умовах - місяць служби за 40 днів;

3) визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання відповіді на порушені у звернені питання, зокрема - курсант чи слухач;

4) визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання відповіді на порушені у зверненні питання, зокрема щодо надання довідки про суми утриманих платежів за час навчання в Чернігівському юридичному коледжі та яким нормативно-правовим актом дані утримання передбачались;

5) зобов`язати відповідача повернути суми утриманих платежів за час навчання в Чернігівському юридичному коледжі;

6) зобов`язати відповідача внести зміни до наказу начальника Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби від 08.07.2011року №96 о/с в частині встановлення йому відсоткової надбавки за вислугу років за період, що припадав на час навчання в Чернігівському юридичному коледжі, що належав до сфери управління Державної пенітенціарної служби, на пільгових умовах 1 місяць служби за 40 днів, з зазначенням загальної вислуги років;

7) зобов`язати відповідача внести зміни до наказу ректора Чернігівського юридичного коледжу від 30.07.2007 року за №82о/с "Про зарахування курсантів 1 курсу денної форми навчання Чернігівського юридичного коледжу" в частині зарахування його слухачем 1 курсу навчання з 10.08.2007;

8) зобов`язати відповідача здійснити виплату грошового забезпечення, що мають одноразовий характер /грошова допомога на оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань/ за 2007-2011 р.р., які припадали на час навчання в Чернігівському юридичному коледжі, що належав до сфери управління Державної пенітенціарної служби;

9) визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання відповіді на порушені у зверненні питання, зокрема надати копію нормативно правових актів, на які йдеться посилання в наказі керівника навчального закладу про зарахування його до Чернігівського юридичного коледжу.

Ухвалою суду від 12.07.2022 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадженням з повідомленням сторін (а.с.175).

Представником відповідача надано відзив на вказаний позов, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні (вх.№20485/22 від 02.08.2022).

Від представника позивача до суду надійшов відповідь на відзив (вх.№201246/22 від 10.08.2022).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

19 грудня 2005 року на підставі Наказу начальника Петрівської виправної колонії (№49) управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Кіровоградській області № 94о/с від 28 грудня 2005 року ОСОБА_1 прийнятий на службу в Державну кримінально-виконавчу службу України.

ОСОБА_1 проходив службу на посадах молодшого інспектора відділу охорони Петрівської виправної колонії (№49) управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Кіровоградській області; молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Петрівської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Кіровоградській області (№49); інспектора Олександрійського міжрайонного відділу (Олександрійський міський підрозділ) кримінально-виконавчої інспекції управління ДДУПВП в Кіровоградській області; інспектора Олександрійського міжрайонного відділу (Олександрійський міський підрозділ) кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в Кіровоградській області; старшого інспектора Олександрійського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в Кіровоградській області; старшого інспектора Олександрійського міськрайонного відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Під час проходження служби у період з серпня 2007 року по липень 2011 року позивач навчався в Чернігівському юридичному коледжі на денній формі навчання.

Наказом від 18 липня 2017 року №306/ОС ОСОБА_1 був звільнений із посади старшого інспектора Олександрійського міськрайонного відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції зі званням капітана внутрішньої служби на підставі власного рапорту. Згідно із наведеним Наказом, календарна вислуга років позивача при звільненні складає 12 років 07 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 15 років 01 місяць 12 днів.

При цьому позивач вказує, що період навчання у Чернігівському юридичному коледжі, що належить до сфери управління Державної пенітенціарної служби йому не зараховано у пільговому обрахуванні, що на думку позивача порушує його права.

Викладені обставини передували зверненню позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (тут і далі у редакції, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин) служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Згідно з частиною п`ятою статті 23 цього ж Закону, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Чинним на час проходження позивачем служби Наказом ДДУПВП від 07 жовтня 2009 року №222 було затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом (далі Інструкція №222).

Позивач наполягає на тому, що період його навчання у Чернігівському юридичному коледжі із 10 серпня 2007 року по 09 серпня 2011 року відповідачем не врахований у пільговому обчисленні згідно із Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 липня 2005 року № 2713- IV (далі - Закон № 2713- IV).

Так, відповідно до частини першої статті 23 Закону № 2713- IV, держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. При цьому, умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина друга статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України").

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону № 2713- IV, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Так, послужний список ОСОБА_2 (особовий номер Д-060380) містить, серед іншого, відомості про періоди служби позивача для нарахування вислуги років у пільговому обчисленні з розрахунку один місяць за сорок днів (пункт 11) з 19 грудня 2005 року по 20 липня 2017 року. Таким чином, вказаний період охоплює й навчання позивача у Чернігівському юридичному коледжі із 10 серпня 2007 року по 09 серпня 2011 року.

Крім того, й у Наказі про звільнення позивача від 18 липня 2017 року №306/ОС зазначено, що вислуга років позивача при звільненні у пільговому обчисленні складає 15 років 01 місяць 12 днів. Шляхом арифметичного розрахунку такої вислуги у сув`язі із зазначеним у послужному списку періодом (з 19 грудня 2005 року по 20 липня 2017 року) суд дійшов висновку, що увесь означений період служби і навчання ОСОБА_1 був обрахований відповідачем у пільговому обчисленні як один місяць за сорок днів, тому у цій частині позовних вимог слід відмовити.

За наведених обставин не підлягає задоволенню й вимога позивача про зобов`язання відповідача внести зміни до Наказу від 08.07.2011 № 96/ос в частині встановлення йому відсоткової надбавки за вислугу років за період, що припадав на час навчання в Чернігівському юридичному коледжі, що належав до сфери управління Державної пенітенціарної служби на пільгових умовах один місяць служби за 40 днів.

Щодо ненадання відповіді на запитувану інформацію.

Відповідач згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI є розпорядником інформації, пов`язаної з виконанням його конституційних повноважень.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI).

Відповідно до ст. 20 Закон України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1). У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту (ч. 2). Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим (ч. 3). У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4).

Статтею 21 Закону № 2939-VI установлено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду (частина перша статті 23 Закону №2939-VI).

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача (частина друга статті 23 Закону №2939-VI).

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до долученого до матеріалів позову копії листа від 11.08.2021 за №13-35/2021 Р-34/2021 відповідачем було розглянуто звернення від 28.07.2021 року та повідомлено, що відповідь на питання, порушені у даному зверненні вже надано листами від 06.07.2021 №5-25/2021-Р-23/2021 та від 27.07.2021 №S-27/2021 Р -26/2021 (т.1,а.с.203).

Листом відповідача від 27.07.2021 №5-27/2021 Р-26/2021 позивачу повідомлено про результати розгляду його звернення від 09.07.2021 та надано копії витягів з наказів про зарахування його до Чернігівського юридичного коледжу та про оголошення вислуги років на дату закінчення навчання (т.1,а.с.204).

Листом від 06.07.2021 №5-25/2021 Р-23/2021 позивачу повідомлено про результати розгляду його звернення від 16.06.2021 року та надано копію довідки про нараховане йому грошове забезпечення (т.1,а.с.207).

Слід відмітити, що до матеріалів справи позивач копій звернень не надав, що унеможливлює суд перевірити його доводи щодо порушень його прав відповідачем.

На переконання суду, ті обставини, що надана відповідачем відповідь не задовольнила очікування позивача, не може свідчити про протиправність такої відповіді, оскільки по суті відповідачем надано запитувану позивачем інформацію та конкретизовано окремі деталі в листі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, тобто неповні або перекручені.

Неповною є інформація, яка задовольняє лише частину запиту, без належно оформленої відмови у задоволенні решти запиту.

Суд зауважує, що в п. 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Норми Закону № 2939-VI регулюють відносини щодо доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію. Розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Тобто, розпорядник може надати ту інформацію, яка була ним створена в процесі здійснення своїх владних управлінських функцій відповідно до законодавства, вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Такої правової позиції притримується також Велика Палата Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 9901/925/18.

Суду вважає, що розпорядник публічної інформації має обов`язок надати ту публічну інформацію, якою він володіє, і яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях. Вжиття заходів для того, щоби створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації. Тому розпорядник не може нести тягар відповідальності за ненадання запитувачу інформації, якої нема в його володінні

Схожу правову позицію висловив Верховний суд у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 9901/925/18 і від 10 грудня 2020 року у справі № 9901/105/20).

Незгода з відповіддю відповідача щодо розгляду його запиту не може бути підставою для визнання наслідків такого розгляду проявом протиправних дій, оскільки наведені позивачем аргументи набули оцінки з боку відповідача, відтак, станом на час розгляду справи відсутні підстави вважати, що права позивача на достовірну інформацію порушені.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідачем надано відповідь на запит позивача, виходячи із наявної у нього інформації, та не допущено порушень законодавства, які б призвели до обмеження права позивача на інформацію.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Щодо повернення утриманих платежів за час навчання суд вказує наступне.

Суд вказує, що порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, визначено Інструкцією про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, затверджена наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004 р. № 203 (надалі - Наказ №203 від 18.10.2004р.) та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затв. наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 №222, які застосовувалися при виплаті грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу, які займають штатні посади рядового і начальницького складу в Державному департаменті України з питань виконання покарань (далі - Департамент), його територіальних органах управління, кримінально-виконавчих інспекціях, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах, закладах охорони здоров`я, на підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, в установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - органи й установи); навчаються у навчальних закладах кримінально-виконавчої служби; перебувають у розпорядженні відповідних територіальних органів управління або Голови Департаменту.

Отже за період навчання в Чернігівському юридичному коледжі з 10 серпня 2007 року по 08 липня 2011 року виплата грошового забезпечення здійснювалась відповідного Наказів Державного департаменту України з питань виконання покарань №203 від 18.10.2004 року та №222 від 07.10.2009 року, які були чинними на період навчання позивача.

Так, згідно до пп. 16.1. п. 16 Наказу №203 від 18.10.2004 року, слухачам і курсантам навчальних закладів кримінально-виконавчої системи, а також вищих навчальних закладів інших міністерств і відомств у відповідності до угод про підготовку кадрів за період навчання виплачуються: слухачам з числа осіб рядового і начальницького складу, які перед зарахуванням на навчання перебували на службі, - оклади за останніми штатними посадами, які вони займали в органах та установах до зарахування на навчання, оклади за спеціальними званнями, надбавки за вислугу років, щомісячна 100 відсоткова надбавка і додаткові види грошового забезпечення (крім премій), які вони отримували на день зарахування на навчання; курсантам навчальних закладів, зарахованим на навчання з числа цивільних осіб, - оклади грошового утримання курсантів, установлені згідно з законодавством.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з 01 січня 2008 року відбулася зміна структури і розміру грошового забезпечення. У зв`язку з ним, втратили чинність нормативні документи, згідно яких виплачувалось грошове забезпечення до 01 січня 2008 року.

Відповідно до Постанови КМУ №1294 від 07.11.2007 року, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Крім того Постановою №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців та курсантів навчальних закладів, осіб рядового і начальницького складу, схеми окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Крім того, з усіх видів грошового забезпечення, які були нараховані позивачу, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з 1 січня 2011 року було утримано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в тому числі ФСС на випадок безробіття, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Так, розмір проведеного нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період навчання в Чернігівському юридичному коледжі з 10.08.2007 року по 08.07.2011 рік та розмір утриманих сум із грошового забезпечення курсанта зазначені в довідці про нараховане грошове забезпечення курсанта ОСОБА_1 за період навчання в Чернігівському юридичному коледжі з 10.08.2007 по 08.07.2011.

Повернення утриманих на загальнообов`язкове державне соціальне страхування внесків із грошового забезпечення курсантів чинним законодавством не передбачено.

Так, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що утримання з грошового забезпечення проводилось відповідно до законодавства, чинного на період навчання ОСОБА_1 .

Відтак, судом не встановлено порушення прав позивача, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2ст.77 КАС України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до до Академії Державної пенітенціарної служби про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко