Справа № 363/1302/22
Суддя: Лукач О. П.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

26.09.22 363/1302/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Несин Н.С.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача Струць М.П.,

представника відповідача Кравчука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вишгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про скасування рішення №3 від 19 травня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним адміністративним позовом, у якому просить скасувати прийняте відповідачем рішення №3 від 19 травня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким було вирішено примусово повернути його ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), громадянин російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни та зобов`язано виїхати з території України у термін до 29 травня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 травня 2022 року співробітниками Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області виявлено ОСОБА_1 , громадянина російської федерації, що тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Перевіркою було встановлено, що він був документований посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_1 від 26 квітня 2021 року, термін дії посвідки до

22 квітня 2022 року. В оскаржуваному позивачем рішенні зазначено, що він ухилився від виїзду з території України після закінчення встановленого терміну перебування, і за порушення правил перебування іноземних громадян його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі

5 100,00 грн. Позивач зазначає, що штраф ним сплачено в повному розмірі. Крім цього, відповідачем було прийнято рішення примусово повернути його до країни походження або третьої країни та зобов`язано виїхати з території України у термін до 29 травня 2022 року. ОСОБА_1 , вважаючи таке рішення відповідача необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріально та процесуального права, звернувся до суду.

Оскаржуючи рішення відповідача, позивач посилається на положення частин четвертої та чотирнадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зазначає, що він має на території України дружину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, з якою перебуває в офіційному шлюбі, та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, а також з 01 вересня 2014 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНСЕНЕРГО», проте ця інформація не вказана у рішенні відповідача. Оскільки строк дії посвідки закінчувався 22 квітня 2022 року, йому необхідно було не пізніше 15 робочих днів до вказаної дати подати документи для її обміну, тобто у березні 2022 року, проте подання документів на отримання нової посвідки, було ускладнено форс-мажорннми обставинами військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що у висновку №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України засвідчила як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №165 від 28 лютого 2022 року «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» зупинено строки надання, крім строків надання адміністративних послуг у сферах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації актів цивільного стану, суб`єктами (особами), що провадять діяльність під час воєнного стану, адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні; поновити зупинити строки у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану на відповідній території України. Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався та Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30

25 травня 2022 року строком на 90 діб. Позивач, посилаючись на лист Державної міграційної служби України від 6 березня 2022 року №6.1-5019/1-22 згідно якого в умовах воєнного стану згідно з наказом ДМС №43 від 24 лютого 2022 року «Про зупинення роботи органів ДМС, підприємств та установ, що входять сфери управління ДМС» тимчасово з 25 лютого 2022 року призупинялася робота інформаційно-комунікаційних систем ДМС та надання адміністративних послуг, та наказ ДМС від 1 березня 2022 року №44 «Про роботу органів ДМС, підприємств та установ, що належать до сфери управління ДМС», згідно якого з

03 березня 2022 року надання адміністративних послуг ДМС відновлено з урахуванням запроваджених у відповідному регіоні заходів правового режиму воєнного стану, а з

15 березня 2022 року територіальні органи та територіальні підрозділи ДМС, які знаходяться в безпечних районах, де не ведуться активні бойові дії, відновлюють роботу з прийому та надання адміністративних послуг, зокрема, посвідок на постійне та тимчасове проживання, але останні не оформлюються громадянам російської федерації, вказує, що на період дії воєнного стану у іноземців обмежена можливість обміну документів, що посвідчують особу чи спеціальний статус особи. При цьому, органами ДМС було повідомлено, що до відповідного нормативного врегулювання або відновлення роботи ДМС у повному обсязі, з метою вчинення нотаріальних дій або проведення державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в регіонах, де у громадян України, Іноземців та осіб без громадянства обмежена можливість обміну документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи або вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України по досягненню 25- і 45-річного віку, особи можуть пред`являти документ, строк дії якого закінчився, або документ, що посвідчує особу, до якого своєчасно не вклеєна фотокартка.

Позивач вважає, що всупереч вказаним обставинам, прийняття рішення №3 про примусове його повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства супроводжувалось процесуальними порушеннями, оскільки вказане рішення прийнято на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення за частиною першою статті 203 КУпАП, яка не набрала законної сили, в порушення пункту 10 розділу І «Загальні положення» Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23 квітня 2012 року (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України №38/77 від 22 січня 2018 року), у нього не з`ясовано наміру оскаржити рішення, прийняті відповідачем, не повідомлено центр надання правової допомоги, оскільки на той час він самостійно не уклав угоду з адвокатом. Позивач вказує, що не продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання зумовлено введенням воєнного стану та відсутністю повноцінної роботи органу, який надає відповідні адміністративні послуги, а тому суд повинен враховувати, що поняття «ухилення» позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею без поважних причин зазначених обов`язків.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 11:00 30 травня

2022 року.

30 травня 2022 року на електронну адресу суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву.

У судове засідання, призначене на 30 травня 2022 року, з`явився позивач. Відповідач свого представника не направив, причини поважності неявки представника суду не повідомив.

Враховуючи положення частини першої статті 205, частини другої статті 268 КАС України, думку позивача, який не заперечував проти розгляду справи, суд вважав за можливе розпочати розгляд справи у відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні позивач, на підтвердження наявності у нього стійких правових зв`язків з Україною через наявні у нього трудових та сімейних відносини та наміру продовжити своє тимчасове проживання на території України, подав письмове клопотання про допит свідків, яке судом задоволено частково, а саме у частині допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а також долучено характеристику позивача, видану за місцем роботи.

Позивач підтримав позовну заяву та просив її задовольнити, додатково пояснивши, що на території України проживає протягом восьми років, має дружину громадянку України, сина 2014 року народження, та з 2014 року офіційно працевлаштований. Перший раз приїхав до України у 2013 році після чого неодноразово приїздив до одруження у

2014 році. Кожного року, за місяць до закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання, він подавав документи для її продовження. З метою продовження строку дії посвідки, який закінчувався 22 квітня 2022 року він за місяць до цього звернувся до міграційну службу по АДРЕСА_2 , де йому повідомили, що вони переїхали на АДРЕСА_3 , куди він також пішов, проте там йому повідомили, що від громадян росії та Білорусії документи не приймають. Після того, як закінчився строк дії посвідки, він знову приїхав на АДРЕСА_3 , звідки його направили на АДРЕСА_4 , де йому повідомили, що приймати документи у нього також не будуть, назвавши номер постанови Кабінету міністрів України. Зважаючи на воєнний стан, введений в Україні, а також вважаючи, що строк дії посвідки автоматично продовжується до закінчення воєнного стану, не бажаючи повертатися до росії та виїздити до іншої країни, оскільки усвідомлював, що не зможе повернутися, він продовжував жити та працювати в Україні. Затримали його 18 травня 2022 року на блокпосту у Пущі водиці в Київській області під час повернення з робочою групою після відновлення електромереж у місті Гостомелі. Стверджує, що представники відповідача належним чином не встановили усіх обставин справи, не врахували воєнний стан, введений в Україні 24 лютого 2022 року, неможливість ним подати документи у зв`язку з тим, що органи міграційної служби не працювали та відмовлялися приймати у нього документи та те, що він одружений на громадянці України, має дитину, працює, але у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові зазначено, що він не працює, що не відповідає дійсності, оскільки представником відповідача робилася ксерокопія його трудової книжки. Зазначену невідповідність виявив після підписання протоколу.

Як убачається із відзиву на позовну заяву представника відповідача заступника начальника Вишгородського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області А.Кравчука, відповідач заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , зазначивши, що оскільки термін дії посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 26 квітня 2021 року, підстава видачі посвідки - 04/14 (возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу), закінчився 22 квітня 2022 року, проте він не подав документи відповідно до пункту 19 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322, та відповідно до пункту 67 вказаного Порядку, не знявся з реєстрації місця проживання, не виїхав за межі території України та не здав посвідку до територіального органу/територіального підрозділй ДМС, ОСОБА_1 ігнорував вимоги міграційного законодавства, поки його не було виявлено та вжито відповідних заходів реагування співробітниками міграційної служби. Щодо доводів позивача про наявність форс-мажорних обставин, посилаючись на висновок Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, - військову агресію російської федерації проти України із подальшим введенням воєнного етану, зупинення строків надання адміністративних послуг та зупинення роботи органів ДМС, підприємств та установ, що входять до сфери управління ДМС, починаючи з 25 лютого

2022 року, у відзиві зазначено, що з 15 березня 2022 року територіальні органи та територіальні підрозділи ДМС відновили роботу з прийому та наданий адміністративних послуг, в тому числі і документів для оформлення посвідки на постійне та тимчасове проживання. Оформлення документів можливо здійснити в будь-якому територіальному органі чи підрозділі ДМС, незалежно від зареєстрованого місця проживання, проте відповідно до спеціального програмного забезпечення Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами (ЄІ АС УМП) відомості, про звернення позивача до міграційної служби після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання - відсутні. Також, у відзиві зазначено, що під час прийняття рішення про повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, ОСОБА_1 було роз`яснено право на правову допомогу, перекладача, від чого він відмовся, а також ОСОБА_1 повідомлено про прийняте відносно нього рішення, зміст якого роз`яснено та вручено, зазначено строк, до якого йому необхідно виїхати з території України, а саме до 29 травня 2022 року та роз`яснено наслідки ухилення від виконання прийнятого рішення, ухилення від виїзду за межі України у визначений термін, що засвідчується підписом ОСОБА_1 . Зважаючи на сімейний стан позивача, рішення про заборону в`їзду на територію України Вишгородським відділом не приймалось.

Відповідач, на підставі викладеного у відзиві просить суд у задоволенні позовної заяви про скасування рішення № 3 від 19 травня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 відмовити повністю.

З урахуванням наданих суду позивачем пояснень, аргументів відповідача, викладених у відзиві, у суду виникла необхідність викликати у судове засідання представника відповідача для надання пояснень, у зв`язку з чим у судовому засіданні було оголошено перерву до 15:00 2 червня 2022 року.

У призначене судове засідання з`явилися позивач та його представник, а також представник відповідача.

Представник відповідача пояснив суду, що Вишгородського відділу ЦМУ ДМВС у

м. Києві та Київській області відновив свою роботу з 1 квітня 2022 року. Позивач мав можливість з 15 березня 2022 року звернутися до будь-якого відділення міграційної служби з метою подати документи для видачі йому посвідки на тимчасове проживання, оскільки він пропустив, встановлений законом, п`ятнадцятиденний строк для цього, він зобов`язаний виїхати за межі України щонайменше на три місяці, а потім повернутися. Постанова про накладення адміністративного стягнення за частиною першою статті 203 КУпАП ОСОБА_1 не оскаржувалася, ним сплачено штраф, а також зазначає, що під час винесення рішення про повернення, ними враховано факт наявності дружини та сина, а тому не приймалося рішення про заборону в`їзду на територію України. Будь-які акти чи роз`ярення щодо неприйняття у громадян російської федерації документів у Вишгородському відділі ДМС відсутні, а тому з 1 квітня 2022 року приймаються документи у загальному порядку. Представник відповідача пояснив, що письмова відмова у прийнятті документів надається на вимогу особи.

Представник позивача зазначив, що позивач звертався до органу міграції щодо подачі документів, проте йому було відмовлено усно та за наявності ситуації, яка склалася, не є можливим нині подати документи та письмово підтвердити факт звернення ОСОБА_1 .

За клопотанням представника позивача, з урахуванням думки представника відповідача, у судовому засіданні було продовжено перерву до 15:00 20 червня 2022 року, з метою надання йому можливості здійснити адвокатський запит щодо встановленого порядку приймання документів та їх видачі органами міграційної служби в умовах воєнного стану в Україні.

У призначене судове засідання на 20 червня 2022 року учасники провадження не з`явилися та з урахуванням клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи, у справі продовжено перерву до 13:45 7 липня 2022 року.

6 липня 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що ним не отримано відповіді на його адвокатські запити, які мають значення для правильного вирішення справи.

У судове засідання з`явився представник відповідача, який не заперечував проти відкладення розгляду справи за клопотанням представника позивача. У зв`язку із зазначеним у справі продовжено перерву до 14:00 9 серпня 2022 року.

3 серпня 2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення з долученою копією листа голови Державної міграційної служби України Н.Науменко, надісланого представнику позивача на адвокатський запит, а 8 серпня 2022 року клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із оскарженням представником позивача до Дарницького районного суду міста Києва постанови від

19 травня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідачальності.

У зв`язку із неявкою у судове засідання учасників провадження, у судовому засіданні продовжено перерву до 10:30 9 вересня 2022 року.

1 вересня 2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки судове засідання з розгляду у Дарницькому районному суді міста Києва справи щодо оскарження постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою

статті 203 КУпАП відкладено на 28 вересня 2022 року, а оскаржуване рішення про примусове повернення ОСОБА_1 ґрунтується на цій постанові.

9 вересня 2022 року у судове засідання зявився представник відповідача. Позивач та його представник не зявилися.

Вирішуючи питання про можливість продовження розгляду справи, суд, враховуючи клопотання представника позивача та думку представника відповідача, визнав не поважою причину неявки позивача та його представника у судове засідання з обставин, викладених у клопотанні, проте з урахуванням встановленого порядку дослідження доказів, зокрема допит свідків, у судовому засіданні було продовжено перерву до 12:00 23 вересня 2022 року про що повідомлено представника позивача листом.

22 вересня 2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи копію відповіді ДМС України від 30 серпня 2022 року, надану на адвокатський запит.

У судове засідання зявилися: позивач, його представник та представник відповідача.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , пояснила суду, що ОСОБА_1 є її чоловіком з яким познайомилася у 2013 році. ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, протягом 2013 2014 року приїздив до не в Україну, а після того, як вона дізналася, що вагітна, він приїхав, у 2014 році вони одружилися та до цього часу проживають разом однією сімєю. Свідок зазначила, що її чоловік кожного року продовжував строк дії посвідки на тимчасове проживання на території України, мав намір оформити громадянство України, проте в силу різних життєвих обставин, оформлення відкладалося. Свідок зазначила, що їздила із чоловіком вирішувати питання щодо продовження документів, проте куди саме, вона не змогла пояснити, зазначила, що чоловікові усно було відмовлено у прийнятті документів, у зв`язку із воєнним станом та вони не знали, яким чином діяти далі. Вважає за неможливе повернення її чоловіка, оскільки він не підтримує агресію росії проти України, чоловік забезпечує сум`ю.

У зв`язку із неможливістю прибуття до суду свідка ОСОБА_5 , позивач та його представник не наполягали на його допиті.

У додаткових письмових поясненнях представника позивача, зазначено, що про необґрунтованість висновків представників Вишгородського відділу ЦМУ ДМВС у м. Києві та Київській області про те, що після закінчення строку дії посвідки ОСОБА_1 не виїхав за межі України та продовжував незаконно перебувати на території України ухиляючись від виїзду з території України, оскільки, як уже зазначалось, подати необхідні документи виявилось неможливим у зв`язку з наявними форс-мажорними обставинами, викликаними агресією російської федерації та відсутністю повноцінної роботи органу, який надає відповідні адміністративні послуги, а саме була відсутня можливість продовжити строк дії посвідки на тимчасове проживання, строк дії якої закінчувався 22 квітня 2022 року, тобто після введення воєнного стану в Україні. Вважає помилковим твердження відповідача, що з 15 березня 2022 року відновили повноцінну роботу органи ДМС України, і ОСОБА_1 мав можливість подати документи для оформлення посвідки на постійне та тимчасове проживання (при цьому також не спростовується факт того, що з 25 лютого 2022 року призупинялася робота інформаційно-комунікаційних систем ДМС України та надання адміністративних послуг), оскільки відповідні уповноважені представники ДМС України відмовляють приймати документи від нього у зв`язку з відсутністю порядку оформлення посвідок саме для громадян російської федерації. Відсутність можливості подати документи щодо оформлення відповідної посвідки підтверджується відповіддю ДМС України

№8.1-7154/1-22 від 06 липня 2022 року на адвокатський запит стосовно надання інформації щодо порядку прийому документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання від громадян російської федерації та законності перебування на території України ОСОБА_1 , після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану. У відповіді було вказано, що сьогодні Україна перебуває в умовах воєнного стану, а ОСОБА_1 належить до громадянства країни-агресора. Згідно основних засад міжнародного права Іноземець, який перебуває за кордоном, користується захистом та заступництвом держави свого громадянства, не втрачає юридичного зв`язку зі своєю державою та підпорядковується нормам законодавства країни свого громадянства. Повідомлено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором. ДМС України тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, та розроблено проект нормативно-правового акту, який встановлює умови подання громадянами країни-агресора заяв про отримання адміністративних послуг в міграційній сфері, який на сьогодні перебуває у стадії погодження із заінтересованими центральними органами виконавчої влади. Представник позивача зазначає, що у зв`язку з припинення дипломатичних відносин між Україною та державою-агресором російської федерацією відсутня можливість зібрати необхідні документи для оформлення дозволу на імміграцію у порядку, встановленому статтею 4 Закону України «Про імміграцію».

У судовому засіданні позивач додатково пояснив, що після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання, він вважав, що її строк дії автоматично продовжується у звязку із введенням в Україні воєнного стану, за аналогією із карантинними обмеженнями, які діяли під час пандемії «Коронавірусу».

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників провадження, показання свідка, допитаної у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності наявні у справі докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 2022 року співробітниками Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за адресою: м. Вишгород, вул. Кургузова, 3, виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Цього самого дня, уповноваженою особою ДМС України Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області головним спеціалістом Литвиненко Т.А. щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 203 КУпАП.

У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено положеннями статті 63 Конституції України, статті 268 КУпАП, в тому числі щодо право скористатися правовою допомого адвоката, та такі положення йому зрозумілі, послуг перекладача не потребує, що засвідчено підписом ОСОБА_1 . Зауваження до протоколу не вносилися.

Постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МКО 001647 від

19 травня 2022 року, за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення, винесеною уповноваженою особою ДМС України Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у

м. Києві та Київській області начальником відділу Федоренком С.В., на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП, про порушення пункту 2 Порядку, затвердженого Постановою КМУ №150 від

15 лютого 2012 року, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі

5100, 00 гривень. У постанові роз`яснено порядок її оскарження, порядок сплати штрафу та наслідки його несплати. Копію постанови вручено ОСОБА_1 в день її винесення, що підтверджується його підписом. Дата набрання законної сили постановою 29 травня

2022 року, строк пред`явлення до виконання 19 серпня 2022 року, постанова виконана

19 травня 2022 року.

Сплата штрафу у розмірі 5100, 00 гривень підтверджується відповідною квитанцією.

Рішенням заступника начальника Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області А.Кравчука, затвердженим Начальником ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області С.Федоренком, від 19 травня 2022 року № 3, вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 i( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його виїхати з території України у термін до 29 травня 2022 року. Про прийняте рішення повідомити начальника Вишгородської окружної прокуратури Київської області та ДМС України. Зазначено про можливість оскарження рішення до суду.

За змістом вказаного рішення, 19 травня 2022 року співробітниками Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за адресою: м. Вишгород, вул. Кургузова, 3, виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина російської федерації НОМЕР_2 від 23 вересня 2020 року, орган, що видав: МЗС росії 38001, термін дії паспорту до 23 вересня 2030 року.

Перевіркою встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_1 від 26 квітня 2021 року, термін дії посвідки до 22 квітня 2022 року. На територію України вказаний громадянин прибув 22 серпня

2021 року через КПП «Київ(Жуляни)» по вищезазначеному паспортному документі для виїзду за кордон, виданого на його ім`я.

Громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Вишгородським відділом встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», так як ухилився від виїзду з території України після закінчення встановленого терміну перебування.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України вказаного громадянина притягнуто до адміністративної; відповідальності за частиною першою статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100, 00 гривень.

З метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України та охорони громадського порядку, керуючись положенням статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посадовою особою Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області було ухвалено відповідне рішення.

Крім цього, як убачається із письмових пояснень ОСОБА_1 від 19 травня

2022 року, наданих заступнику начальника Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області А.Кравчуку та, які долучено до відзиву, ОСОБА_1 прибув на територію України 22 серпня 2021 року через КПП «Київ (Жуляни)» по паспорту громадянина російської федерації для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 23 вересня 2020 року до своєї дружини, громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , . З дружиною одружився ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Києві, у шлюбі мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На території України працює в ТОВ «Альянсенерго» на посаді електромонтажника силових мереж та електроустаткування.

Згідно розписки ОСОБА_1 від 19 травня 2022 року, йому повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий стату іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають на території України, прийнято рішення про примусове повернення з території України.

Також, ОСОБА_1 зобов`язався не пізніше 29 травня 2022 року залишити територію України та його ознайомлено із змістом статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, згідно свідоцтва про шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві 16 квітня 2014 року зареєстровано шлюб між громадянином російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано шлюб, актовий запис № 284.

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками є: ОСОБА_1 (громадянин російської федерації) та ОСОБА_3 (громадянка України).

Як убачається із трудової книжки ОСОБА_1 з 1 вересня 2014 року він, на підставі наказу №6-к від 1 вересня 2014 року, працює у ТОВ «Альянс Енерго» на посаді електромонтажника силових мереж та електроустаткування.

У відповідях ДМС України від 6 липня та 30 вересня 2022 року, наданих на адвокатські запити представника позивача, зазначено, що що на сьогодні Україна перебуває в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року

№ 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від

24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого відповідними Указами Президента України, у зв`язку із повномасштабною збройною агресією зі сторони російської федерації. ОСОБА_1 належить до громадянства країни-агресора. Згідно основних засад міжнародного права іноземець, який перебуває за кордоном, користується захистом та заступництвом держави свого громадянства, не втрачає юридичного зв`язку зі своєю державою та підпорядковується нормам законодавства країни свого громадянства. Пунктами 6, 23 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» до заходів правового режиму воєнного стану віднесено, зокрема, встановлення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства; інтернування (примусове оселення) громадян іноземної держави, яка загрожує нападом чи здійснює агресію проти України. До прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, зокрема, про оформлення посвідки на тимчасове проживання, та розроблено проект нормативно-правового акту, який встановлює умови подання громадянами країни-агресора заяв про отримання адміністративних послуг у міграційній сфері, який на сьогодні в установленому порядку подано на розгляд Уряду. Підстави та порядок оформлення посвідок на тимчасове проживання в Україні визначаються Законами України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322. Підпунктом 7 частини першої статті 1 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні. Адміністративна відповідальність за порушення іноземцями правил перебування в Україні встановлена статтею 203 КУпАП «Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України».

Згідно із частинами першою та другою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини першої статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2 ,3 Положення про Державну міграційної служби затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Державної міграційної служби є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення, Державна міграційна служба відповідно до покладених на неї завдань: приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно із частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від

22 вересня 2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону №3773-VI возз`єднання сім`ї це в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 14 статті 1 Закону №3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеною їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною третьою статті 3 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частин першої та третьої статті 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону № 3773-VI в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 18 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI).

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третійтринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 5 Закону №3773-VI встановлено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства у випадку, визначеному частиною чотирнадцятою статті 4 Закону

№ 3773-VI становить один рік. Строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.

Отже, наведені норми Закону №3773-VI передбачають право для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України з метою возз`єднання сім`ї за наявності укладеного шлюбу з громадянином України та посвідки на тимчасове проживання.

При цьому, приписами чинного законодавства встановлено чіткий порядок дій органу міграційної служби щодо розгляду поданих заяв іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, для оформлення посвідок.

Частиною першою статті 26 №3773-VI передбачено, що «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції...».

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок №322) відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 322 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Згідно із пунктом 19 Порядку № 322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 21 Порядку № 322 іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Відповідно до положень пунктів 53-59 Порядку № 322 видача іноземцеві або особі без громадянства посвідки здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для її оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обміну.

Пунктом 67 Порядку № 322, передбачено, що після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що після закінчення строку дії посвідка на тимчасове проживання в Україні підлягає обміну, для чого іноземцю необхідно подати до територіального органу ДМС відповідну заяву та документи у строк не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки, або після закінчення строку дії посвідки в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України, здавши посвідку до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 червня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Відповідно до пункту 5 розділу І Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

За приписами пункту 6 розділу I Інструкції примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Діючим законодавством не передбачено прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни виключно після набрання постановою про накладення адміністративного стягнення за частиною першою 203 КУпАП законної сили, адже підставою прийняття такого рішення є фактично встановлені відповідачем обставини з порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців.

Як встановлено судом, позивач документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № 800204217 від 26 квітня 2021 року, підстава для оформлення возз`єднання сім`ї, термін дії посвідки до 22 квітня 2022 року. Таким чином, позовач зобов`язаний був за

15 днів до вказаної дати, тобто до 7 квітня 2022 року, звернутися до територіального органу ДМС для обміну посвідки.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022, яким на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації щодо України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території України з 05:30 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, строком на 30 діб.

Вказаний вище Указ 24 лютого 2022 року затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»

№ 2102-ІХ».

У подальшому, а саме 14 березня, 18 квітня та 17 травня 2022 року Указами Президента України № 133/2022, № 259/2022, № 341/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», продовжено строк дії воєнного стану в Україні, згідно останнього Указу з 05:30

25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Як стверджує позивач, він у березні 2022 року мав намір у встановлений законом строк подати до Управління ДМС України у м. Києві та Київській області заяву про обмін посвідки на тимчасове проживання, проте йому було відмовлено у прийняті документів та повідомлено, що адміністративні послуги щодо обміну посвідки тимчасово не здійснюються у зв`язку із діючим на території України воєнним станом, та повідомлено, що документи для обміну посвідки від громадян російської федерації не приймаються.

Так, позивач, звертаючись до суду з адміністративним позои посилається на наказ ДМС від 1 березня 2022 року №44 «Про роботу органів ДМС, підприємств та установ, що належать до сфери управління ДМС», згідно якого з 03 березня 2022 року надання адміністративних послуг ДМС відновлено з урахуванням запроваджених у відповідному регіоні заходів правового режиму воєнного стану, а з 15 березня 2022 року територіальні органи та територіальні підрозділи ДМС, які знаходяться в безпечних районах, де не ведуться активні бойові дії, відновлюють роботу з прийому та надання адміністративних послуг, зокрема, посвідок на постійне та тимчасове проживання, але останні не оформлюються громадянам російської федерації.

Таким чином, позивачу було достовірно відомо, що від нього громадянина країни-агресора у період воєнного стану в Україні, документи не прийматимуться.

Дійсно, як убачається із відповідей ДМС України від 6 липня та 30 серпня 2022 року, на сьогодні, до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, зокрема, про оформлення посвідки на тимчасове проживання, та розроблено проект нормативно-правового акту, який встановлює умови подання громадянами країни-агресора заяв про отримання адміністративних послуг у міграційній сфері, який на сьогодні в установленому порядку подано на розгляд Уряду.

Аргументи позивача щодо автоматичного продовження строку дії посвідки у зв`язку із введеним на території України воєнним станом, суд не бере до уваги, оскільки така норома не закріплена на законодачому рівні. Тому відповідно до чинного законодавства України, ОСОБА_1 , після закінчення строку дії посвідки зобов`язаний був в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України. Тим більше, надавши відповідачу зобов`язання залишити територію України не пізніше 29 травня

2022 року після прийняття 19 травня 2022 року відповідачем рішення №3 про повернення його до країни походження або третьої країни.

Доводи позивача та його представника спростовуються дослідженими у судовому засідання доказами та встановленими обставинами. Відповідач, відповідно до статті 77 КАС України, довів правомірність прийнятого ним рішення.

Із матеріалів справи не вбачається жодних доказів тому, що позивач не зміг виїхати за межі України, при тому, що був зобов`язаний покинути територію України, однак продовжує знаходитись на території України без законних на те підстав. Позивачем не надано жодних обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції.

Таким чином, встановлення факту порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців щодо проживання без документів на право проживання в Україні є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового його повернення до країни походження або третьої країни та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення, без заборони в`їзду в України. Вказане свідчить, що у відповідача станом на 19 травня 2022 року були наявні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення та, як зазначив представник відповідача, під час прийняття рішення щодо ОСОБА_1 , було враховано факт наявності у нього сім`ї на території України, у зв`язку з чим не приймалося рішення про заборону в`їзду на територію України.

Слід зазначити, що факт перебування позивача у зареєстрованому шлюбі із громадянкою України, не є правовою підставою для автоматичного залишення його на території України поза межами встановлених строків та чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від вчинення порушення міграційного законодавства України.

Особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками. При цьому, позивач, проживаючи протягом 8 років на території України, маючи сім`ю, не вжив заходів щодо оформлення посвідки на постійне місце проживання та отримання громадянства України, зважаючи на те, що російська агресія проти України триває з 2014 року.

Крім того суд зауважує, що позивачу не заборонено в`їзд в Україну після урегулювання на законодавчому рівні порядку та умов подання громадянами країни-агресора заяв про отримання адміністративних послуг в міграційній сфері, він матиме змогу повернутися до своєї сім`ї.

Щодо аргументів позивача про небажання повертатися до країни походження, суд зазначає про можливість його перебування у третій країні.

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також беручи до уваги, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись статтми 5, 6, 194, 211, 217, 288, 289, 373 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

Керуючись положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтями 2, 5-10, 72-79, 90, 241-251, 255, 268, 269, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вишгородського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про скасування рішення №3 від 19 травня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), громадянин російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортом громадянина російської федерації НОМЕР_2 від 23 вересня 2020 року, орган, що видав: МЗС росії 38001, термін дії паспорту до 23 вересня 2030 року ,РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання:

АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Вишгородський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, , адреса: 07301, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, 3.

Суддя О.П. Лукач