Справа № 320/7875/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви

26 вересня 2022 року м. Київ 320/7875/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, Служби судової охорони, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Державна казначейська служба України та Державна судова адміністрація України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, Служби судової охорони, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Державна казначейська служба України та Державна судова адміністрація України, в якому просить суд з урахуванням уточненої позовної заяви:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області щодо невиконання вимог пункту 1 абзаців 1,3 постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 в частині невиплати додаткової грошової винагороди та не видання наказів про виплати;

- визнати протиправною бездіяльність Служби судової охорони щодо невиконання вимог пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 в частині не розроблення та не затвердження порядку і умов виплати додаткової винагороди;

- стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області додаткову винагороду відповідно до постанови від 28.02.2022 № 168 у сумі 378 637,00 грн. на користь ОСОБА_1 в межах суми стягнення за один місяць відповідно до підпункту 2 пункту 1 та підпункту 1 пункту 2 статті 256 КАС України.

У зв`язку з невідповідністю поданої позовної заяви вимогам процесуального законодавства, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою суду від 08.09.2022 позовна заява була залишена без руху із наданням позивачеві строку для усунення її недоліків.

У вказаній ухвалі судом зазначені недоліки позовної заяви та запропоновані способи їх усунення шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтованими поясненнями та доказами на їх підтвердження що свідчать про існування обставин, які об`єктивно, а не суб`єктивно перешкоджали особисто позивачеві з`ясувати стан справ починаючи з березня 2022 року при неотриманні грошових коштів та звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені процесуальним законодавством;

- позовної заяви відповідно до кількості учасників процесу та один екземпляр для суду з визначенням кола належних відповідачів, уточненням позовних вимог шляхом їх конкретизації, викладу обставин, з урахуванням висновків суду наведених у даній ухвалі.

21.09.2022 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Дослідивши вказану заяву на предмет виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, суд зазначає таке.

Позивач у заяві про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом звертає увагу суду на приписи Кодексу законів про працю, рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 №8-рп/2013 та постанови Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №420/10861/21.

Однак суд зазначає, що посилання позивача на приписи Кодексу законів про працю, рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 №8-рп/2013 та постанови Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №420/10861/21 не є актуальними, оскільки рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 та постанова Верховного Суду ґрунтувалось та надавалась оцінка нормі права, що втратила свою чинність з 19.07.2022, відповідно Закону України №2352-ІХ від 01.07.2022 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин".

Також суд повторно вказує на те, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений саме частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Установлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду, із урахуванням положень частини п`ятої статті 122 КАС України суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Суд звертає увагу, що ані позовна заява, ані заява про поновлення строку на звернення до суду не містять обґрунтованих пояснень та доказів на їх підтвердження, що перешкоджало позивачу без зайвих зволікань звернутись до суду у встановлений строк за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів після неотримання позивачем у березні належних виплат.

Відтак, враховуючи часткове усунення недоліків позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність продовження позивачеві строку на усунення недоліків, задля обґрунтування причин пропуску строку на звернення до суду з даним позовом.

Недоліки позовної заяви повинні бути усунені шляхом подання до суду заяви про поновлення строку на усунення недоліків позовної заяви з обґрунтованими поясненнями та доказами на їх підтвердження щодо поважності причин пропуску такого строку.

Також суд зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

Керуючись статтями 121, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 на п`ять днів строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Суддя Панченко Н.Д.