Справа № 120/1092/22-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1092/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

23 вересня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Корчаки Олени Сергіївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Корчаки Олени Сергіївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №42 від 15.07.2021 року;

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо здійснення розрахунку суми поточної пенсії ОСОБА_1 у розмірі визначеному на дату припинення її виплати та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року, без обов`язкового врахування автоматичних перерахунків;

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області стосовно не здійснення розрахунку суми поточної пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року, з урахуванням автоматичних перерахунків, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року, з урахуванням автоматичних перерахунків, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, з компенсацією втрати частини доходів, з урахуванням виплачених сум;

- в задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати на суму 496 (чотириста дев`яносто шість гривень) 20 копійок.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині відмови зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії позивачки за минулий час 07.10.2009 року по 15.07.2021 року у розмірі станом на дату нарахування ії до виплати - 15.07.2021 року та зобов`язати вчинити дії, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.02.1993 року позивач виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Ізраїлі. З 1993 року позивач не отримувала пенсію.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року по справі №120/1810/21-а позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Головне управління у Вінницькій області провести поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком з 07.10.2009 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV із компенсацією втрати частини доходів на визначений нею банківський рахунок.

16.07.2021 позивач звернулася до відповідача із листом про добровільне виконання рішення від 26.04.2021 року.

Відповіддю від 27.07.2022 року відповідач повідомив, що будь-які зобов`язання щодо проведення перерахунків пенсійної виплати позивачу на органи Пенсійного фонду судом не покладено. Враховуючи вищезазначене, на виконання судового рішення ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 року у відповідності до Закону №1058-ІV із компенсацією втрати частини доходів.

До повідомлення від 27.07.2021 року відповідачем було додано в тому числі рішення №42 від 15.07.2021 року про перерахунки пенсії.

Не погоджуючись із здійснення відповідачем розрахунку суми поточної пенсії позивачці у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії, а на дату припинення її виплати та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку на момент її виплати та вважаючи його протиправним, представник позивачки звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV від 09.07.2003) згідно з пунктом 2 частини 1 статті 49 якого виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 51 Закону, під час перебування пенсіонера за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зауважуємо, що договір між Україною та Ізраїлем в галузі пенсійного забезпечення не укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №1058-IV від 09.07.2003, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закон №1058-IV від 09.07.2003 передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як зазначено у ст.1 цього Закону, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно із абз. 8 ч.2 ст.5 Закону №1058-IV від 09.07.2003, виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За приписами ч.1 ст.28 Закону №1058-IV від 09.07.2003, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Отже, з дня поновлення виплати пенсії (07.10.2009) позивачка користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону України № 1058-IV, будь-яких обмежень її прав, як пенсіонера, якій призначено виплату пенсії за рішенням суду наведеним Законом не встановлено.

Позаяк, Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік передбачається зростання мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим, пенсійний орган в автоматичному режимі перераховує мінімальний розмір пенсійних виплат для непрацюючих пенсіонерів, які досягли віку 65 років та мають страховий стаж не менше 30 років для жінок та 35 років для чоловіків, а тому, посилання відповідача на відсутність у рішенні суду про зобов`язання щодо проведення перерахунку пенсії у разі збільшення розмірів мінімальної пенсії позивачу є безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що перерахунок пенсій здійснюватиметься автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

А тому, судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідачем допущені протиправні діяння стосовно невиплати позивачці пенсії за віком, у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Твердження відповідача про те, що будь-які зобов`язання щодо проведення перерахунків пенсійної виплати на органами Пенсійного фонду судом не покладалося, є необґрунтованими і такими, що суперечать Конституції України та Закону №1058-IV від 09.07.2003, так як відповідач зобов`язаний проводити автоматичні перерахунки пенсії.

Отже, суд наголошує на неприпустимість тверджень суб`єкта владних повноважень про не зазначення у рішенні суду про поновлення пенсії, зобов`язання пенсійного органу провести перерахунок пенсії у разі збільшення розміру мінімальної пенсії, оскільки незалежно від того, на яких умовах призначена пенсія особі, остання має гарантоване державою законне право і сподівання на збільшення розміру мінімальної пенсії за віком, у разі збільшення розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, позивачка отримала право на поновлення пенсії за віком, і відповідач зобов`язаний це право реалізовувати, шляхом проведення послідуючих перерахунків, незалежно від того, призначена пенсія добровільно чи за рішенням суду.

Разом з тим, пенсія повинна бути нарахована та виплачена в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, заявлена позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення №42 від 15.07.2021 року про перерахунок пенсії, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Водночас доводи апелянта про те, що здійснення перерахунку пенсії позивачки за минулий час з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року повинно бути здійснене у розмірі станом на дату нарахування її до виплати - 15.07.2021 року, є безпідставними в силу вимог ст.28 Закону №1058-IV від 09.07.2003.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги стосовно визнання дій відповідачів щодо здійснення розрахунку суми поточної пенсії позивачці у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії 15.07.2021 року та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року на момент її виплати протиправними та визнання протиправною бездіяльність відповідача стосовно не здійснення розрахунку суми поточної пенсії на 15.07.2021 року з урахуванням її автоматичного перерахунку на момент виплати та не здійснення ним розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року з урахуванням автоматичного перерахунку на дату нарахування до виплати - 16.07.2021 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача здійснити розрахунок пенсії позивачки за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року на момент нарахування її до виплати, а саме на 15.07.2021 року та виплати протягом 10 днів суму пенсії позивачки за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року з урахуванням автоматичного перерахунку на момент нарахування її до виплати, а саме на 15.07.2021 року, не підлягають задоволенню.

Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо наявності підстав для виходу за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області стосовно здійснення ним розрахунку суми поточної пенсії позивачці у розмірі визначеному на дату припинення її виплати (03.02.1993) та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку; визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області стосовно не здійснення ним розрахунку суми поточної пенсії з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року, з урахуванням її автоматичного перерахунку, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачки за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року, з урахуванням автоматичного перерахунку в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, враховуючи виплачені суми.

Крім того, вимога позивачка щодо перерахунку виплати компенсації втрати частини доходів підлягає задоволенню, оскільки відповідачем протиправно здійснено розрахунок компенсації пенсії позивачки за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року у розмірі на дату припинення її виплати, без врахуванням автоматичних перерахунків пенсії.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.