Справа № 160/8358/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2022 року Справа № 160/8358/22
16 червня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-280821-55 від 19.02.2021 року на суму 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 74 копійки).
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/8358/22 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року по справі №160/8358/22 позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду - заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення та з наданням належних доказів наявності таких причин.
29 червня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року по справі №160/8358/22 надійшов лист до якого додано заяву про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року поновлено позивачу пропущений строк звернення до суду, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/8358/22 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження) згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду, витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області належним чином завіренні докази щодо підстав прийняття вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-280821-55 від 19.02.2021 року на суму 37 788,74 грн. із детальним розрахунком періоду та суми нарахованого боргу.
Крім того, відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до реєстраційних даних із інформаційної системи контролюючого органу, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Кам`янська ДПІ (м. Кам`янське) з 22.05.2002 року. Види діяльності КВЕД 01.46 - розведення свиней; 01.13 - вирощування овочів і баштаних культур, коренеплодів, і бульбоплодів.
Відповідно до інформації інтегрованої картки платника податків (внесків) за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування) станом на кінець січня 2021 року за позивачем рахується борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37 788,74 грн.
На підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-280821-55 від 19.02.2021 року про сплату боргу в сумі 37 788,74 грн.
Податкова вимога надіслана засобами поштового зв`язку за місцем реєстрації позивача ( АДРЕСА_2 ), проте повернута з відміткою за закінченням терміну зберігання.
Згідно Інструкції №449 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-280821-55 із літерою У від 19.02.2021 року про сплату боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 37 788,74 грн. за період 2017 - 2020 роки, яку направлено до виконання органам державної виконавчої служби.
Крім того, постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 26.05.2022 року вирішено стягнути виконавчий збір у розмірі 3778,87 грн. та постановою від 26.05.2022 року визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №69074169.
Позивач дізнавшись про вимогу не погодився із обов`язком сплати єдиного внеску, тому з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон від 08.07.2010 № 2464-VI).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації фізичних осіб підприємців визначені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі Закон від 15.05.2003 № 755-IV).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону від 15.05.2003 № 755-IV державна реєстрація базується на таких основних принципах: 1) обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; 2) публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; 3) врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; 4) державної реєстрації за заявницьким принципом; 5) єдності методології державної реєстрації; 6) об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; 7) внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; 8) відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону від 15.05.2003 № 755-IV Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець та взятий на облік як платник податків з 08.07.2002 року. З 18.03.2021 року змінено стан платника податків « 11- припинено, але не знято з обліку».
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону від 15.05.2003 № 755-IV, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відтак, на момент розгляду адміністративної справи № 160/8358/22, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність зазначених відповідачем відомостей про статус позивача як фізичної особи - підприємця з 08.07.2002 року, оскільки джерелом таких відомостей є дані з інформаційної системи органу доходів і зборів.
Судом на підставі письмових доказів, які містяться у матеріалах адміністративної справи, а саме: копії трудової книжки серії НОМЕР_3 виданої 14.03.1991 на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що 19.05.2015 року позивач прийнятий на військову службу за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.02.2021 року звільнений з військової служби за станом здоров`я (накази ком. в/ч від 19.05.2015 р. та 05.02.2021 р.)
Оцінюючи підстави для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-280821-55-У від 19.02.2021 року, що стала предметом оскарження, суд враховує наступне.
Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI).
За змістом ст. 2 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом 7 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, у тому числі, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".
Суд акцентує увагу на тому, що п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, у тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
У силу пункту 1 частини 2 статті 6 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 часини 8 статті 9 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI).
Відповідно до пункту 1 та 3 частини 1 статті 7 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства;
- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Разом із цим, відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.
Законом України від 20.05.2014 №1275-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" (далі - Закон №1275-VII), який набрав чинності 08.06.2014, розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI доповнено пунктом 9-2, відповідно до якого під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", якщо вони не є роботодавцями.
Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).
Цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17.03.2014 №303 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", та протягом усього особливого періоду".
Аналогічні норми містяться в Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).
Зокрема, пунктом 7 розділу ІV Інструкції №449, в редакції, чинній на час винесення спірної вимоги, визначено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.
Зазначені платники звільняються від виконання обов`язків платника єдиного внеску, якщо вони не є роботодавцями, з першого календарного дня місяця призову на військову службу під час мобілізації платника до останнього календарного дня місяця, в якому платника було демобілізовано або завершено його лікування (реабілітацію).
При цьому, проаналізувавши зміст наведених положень Закону №2464-VI та Інструкції №449 Верховний Суд у своїй постанові від 30.10.2018 у справі №805/930/16-а висловив правову позицію про те, що ненадання позивачем заяви про звільнення від відповідальності за невиконання обов`язку щодо своєчасного перерахування єдиного внеску не є безумовною нормою, оскільки звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі №2464-VI, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення.
Так, системний аналіз наведених норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично діяльності не здійснюють, не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Інше тлумачення норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, на думку суду касаційної інстанції, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, при розгляді адміністративної справи суд, на підставі даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, встановив, що позивач з 22.05.2002 року і по 18.03.2021 був зареєстрований як фізична особа - підприємець. При цьому, починаючи з 19.05.2015 року по 05.02.2021 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 .
Так, позивач перебуваючи на військовій службі отримував грошове забезпечення (заробітна плата), з якого Військовою частиною НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснювались передбачені законодавством відрахування, що підтверджується наявними у матеріалах справи індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).
Водночас вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2021 року № Ф-280821-55-У нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на суму 37 788,74 грн. з яких: 8448,00 грн. за 2017 рік (термін сплати 09.02.2018 року); 2457,18 грн. за 1 квартал 2018 року (термін сплати 19.04.2018 року); 2457,18 грн. за 2 квартал 2018 року (термін сплати 19.07.2018 року); 2457,18 грн. за 3 квартал 2018 року (термін сплати 19.10.2018 року); 2457,18 грн. за 4 квартал 2018 року (термін сплати 21.01.2019 року); 2754,18 грн. за 1 квартал 2019 року (термін сплати 19.04.2019 року); 2754,18 грн. за 2 квартал 2019 року (термін сплати 19.07.2019 року); 2754,18 грн. за 3 квартал 2019 року (термін сплати 21.10.2019 року); 2754,18 грн. за 4 квартал 2019 року (термін сплати 20.01.2020 року); 2078,18 грн. за 1 квартал 2020 року (термін сплати 21.04.2020 року); 1039,06 грн. за 2 квартал 2020 року (термін сплати 20.07.2020 року); 3178,12 грн. за 3 квартал 2020 року (термін сплати 19.10.2020 року); 2200,00 грн. за 4 квартал 2020 року (термін сплати 19.01.2021 року).
Одночасно суд враховує те, що в силу вимог пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".
Аналіз встановлених судом обставин дає підстави для висновку, що нарахування позивачу (як фізичній особі - підприємцю) недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відбувалося протягом періоду у який сплату за ОСОБА_1 внеску здійснювала Військова частина НОМЕР_2 де позивач проходив військову службу за контрактом, що з огляду на окреслені вище правові позиції Верховного Суду, є недопустимим.
Таким чином, сплата єдиного внеску роботодавцем позивача за контрактом (Військова частина НОМЕР_2 ) виключає стягнення цього внеску за цей період з позивача як підприємця.
При цьому суд враховує, що відповідачем не надано доказів фактичного здійснення позивачем підприємницької діяльності як і доказів отримання доходу від такої діяльності, що обумовлювало б виникнення підстав для сплати ним внеску у розмірі більшому, аніж розмір мінімального страхового внеску. Відтак, покладення спірною вимогою на позивача обов`язку із сплати єдиного соціального внеску за спірний період спричинить подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого Державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічного висновку про застосування норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI дійшов Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 (справа № 160/3114/19), від 04.12.2019 (справа № 440/2149/19) та від 23.01.2020 (справа № 480/4656/18).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийнятого рішення.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача сплаченого судового збору, згідно розміру встановленого Законом України "Про судовий збір" у загальному розмірі 1736,70 гривен (744,30 грн. (за подання заяви про забезпечення позову) + 992,40 грн. (за подання позову).
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-280821-55 від 19.02.2021 року на суму 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 74 копійки).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко