Справа № 520/24528/21
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року № 520/24528/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної фіскальної служби України (вул. Львівська площа, б. 8, м. Київ, 04053, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в оформленні та направленні подання до ГУ ПФУ у Харківській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років, відповідно до вимог п. «а» статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб"

зобов`язати відповідача оформити та направити до ГУПФУ у Харківській області подання для призначення позивачу пенсії за вислугу років, відповідно до вимог п.«а» статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб".

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач проходив службу в органах податкової міліції. Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо підготовки та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області необхідних документів для призначення пенсії за вислугу років. Однак йому було відмовлено, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідач відзив на позов до суду не надав. Відповідач належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов, передбачені ч. 6 ст. 162 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Позивач проходив військову службу в податковій міліції на посадах начальницького складу з 15.04.2004 по 04.10.2021, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 . Наказом Державної фіскальної служби України від 21.09.2021року за № 0069-о/д про звільнення працівників податкової міліції , підполковника податкової міліції ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції ДФС України у запас Збройних Сил за пунктом 64 підпунктом «г» (через скорочення штатів) та зазначено вислуга років на 04.10.2021року у календарному обчисленні 18 років 04 місяця 05 днів, в пільговому обчисленні 25 років 05 місяців 05 днів.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від10.11.2021 № 5234/6/99-99-04-08-15, при звільненні ОСОБА_1 зі служби у податковій міліції 04.10.2021року, має вислугу у календарному обчисленні 18 років 04 місяця 05 днів, в пільговому обчисленні 25 років 05 місяців 05 днів, а тому немає підстав для підготовки та надіслання до пенсійного органу подання про призначення йому пенсії за вислугою років, оскільки на дату звільнення в позивача не було необхідного загального трудового стажу, а саме: 25 років, як це передбачено статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб". Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII зазначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок та умови призначення пенсій особам, звільненим з військової служби, в тому числі з Державної фіскальної служби України, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Особи, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону визначені в статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ. Так, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Так, умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Абзац перший пункту "а" статті 12 із змінами, внесеними згідно із Законами № 580-VIII від 02.07.2015) пенсії за вислугу років призначаються а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону;

Редакція пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ на яку посилається позивач 01.08.2003року, змінювалась, змінюючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років.

Як встановлено судом, позивач проходив військову службу в органах Державної фіскальної служби України з 15.04.2004року. Позивач 04.10.2021року звільнений з військової служби за статтею 64 пункт «г» (через скорочення штатів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» затверджено Порядок передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, яким визначено механізм передачі органам Пенсійного фонду України від органів, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» функцій з призначення і виплати пенсій.

Згідно з пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, (далі - Порядок № 3-1) заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Відповідно до пункту 12 Порядку № 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

Системний аналіз викладених положень дає змогу дійти висновку, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 537/1980/16-а.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 22.10.2021 щодо підготовки та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області необхідних документів для призначення пенсії за вислугу років з моменту звільнення з військової служби.

Проте, відповідачем було відмовлено позивачу, з огляду на те, що таке подання готується лише за наявності всіх умов для призначення пенсії, встановлених статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", а такі умови щодо позивача відсутні а саме немає 25 років загального трудового стажу .

Щодо умови - 25 років загального трудового стажу, то суд вказує таке. Так, згідно наявної в матеріалах справи копії витягу з трудової книжки позивача серії серії НОМЕР_2 , долученої позивачем до заяви, перший запис в трудовій книжці здійснено 27.01.2002року служба у збройних силах України. Останній запис 04.10.2021року про звільнення з податковій міліції. Таким чином, трудова книжка серії серії НОМЕР_2 містить записи про трудову діяльність позивача за період з 27.01.2002року по 04.10.2021року, що в сукупності, арифметично становить менше 25 календарних років.

Позивач не надав суду жодних інших доказів, які б підтверджували його доводи про наявність в нього більше 25 календарних років загального трудового стажу.

Також суду не подано доказів наявності в позивача права на пільгове зарахування певного періоду проходження військової служби до загального трудового стажу.

Також суд звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 року № 3591-IV внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями.

Як встановлено судом, в загальному підрахунку вислуга років позивача складає 18 років, що підтверджується копією наказу Державної фіскальної служби України від 21.09.2021 за № 0069-о/д про звільнення працівників податкової міліції.

Отже, позивач не набув право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ ні в редакції Закону, що діяла до 04.04.2006, ні в редакції Закону № 2262-ХІІ, чинної на час звернення до відповідача із заявою від 20.09.2021, оскільки позивачем не надано ні в Державну фіскальну службу, ні суду доказів наявності в нього загального трудового стажу 25 календарних років.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що Державна фіскальна служба України правомірно повідомили позивача про відсутність підстав для підготовки та направленні до ГУ ПФ України в Харківській області подання для призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та дії Головного управління пенсійного фонду України у Харківській області не порушили право позивача на призначення пенсії.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної фіскальної служби України (вул. Львівська площа, б. 8, м. Київ, 04053, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.