Справа № 120/5369/22
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 вересня 2022 р. Справа № 120/5369/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши у письмовому проваджені адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 ОСОБА_1 (далі позивач) звернуdся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач), у якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.01.2022;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.01.2022, зарахувавши до загального стажу період роботи з 02.10.1995 по 29.12.2000 та до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 01.03.1995 по 29.09.1995, з 01.12.2002 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 03.08.2016.

Позовні вимоги мотивовані протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 10.01.2022 року, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 20.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (ст. 262 КАС України). Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву. Цією ж ухвалою суду витребувано у відповідача інформацію яким територіальним органом пенсійного фонду прийнято рішення від 18.01.2022 про відмову у призначенні пенсії позивачу.

05.08.2022 представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, якому зазначено, що у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. До страхового стажу позивачу не зараховано:

- період роботи з 02.10.1995 по 29.12.2000, оскільки у підставі на звільнення наявне виправлення;

- період роботи згідно довідки №875/к від 27.10.2021 з 01.03.1995 по 29.09.1995 та з 01.12.2002 по 31.12.2007 видану Московським ювелірним заводом не зараховано до Списку №2, так як згідно акту №1207 від 27.10.2021 відрахування протягом даного періоду із заробітної плати на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не нараховувалися;

- період роботи з 01.12.2002 по 31.12.2007, згідно довідки від 26.10.2021, виданої ТОВ "Руіз Даймондс" не зараховано до Списку № 2, так як згідно акту №1208 від 27.10.2021 витребуваній нові довідці відсутня реєстрація.

Всі інші періоди за наданими документами до страхового стажу зараховані.

Враховуючи вищевикладене, страховий стаж Позивача становить 25 років 5 місяців 21 день, пільговий стаж становить 8 років 2 місяці 18 днів.

Отже, Головним управлінням було прийнято законне та правомірне рішення №98 від 18.01.2022 щодо відмови позивачу в призначенні пільгової пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

На думку відповідача, Головне управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією та законами України, при призначенні, перерахунку та виплаті пенсії діє у спосіб визначений чинним законодавством.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступне.

10.01.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України 09.07.2003 № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви, відповідач листом № 1700-656/Л-02/8-0200/22 від 11.02.2022 повідомив позивача про те, що йому направлено повідомлення за вих. № 0200-0205-8/11670 від 10.02.2022 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю страхового та пільгового стажу. До листа додано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 98 від 18.01.2022.

Рішення № 98 від 18.01.2022 обґрунтовується тим, що у позивача відсутній необхідний визначений законом стаж для призначення пенсії. Так вік заявника 55 років, страховий стаж 25 років 5 місяців 21 день, пільговий стаж 8 років 2 місяців18 днів.

До страхового стажу позивача не зараховано:

- період роботи з 02.10.1995 по 29.12.2000, оскільки у підставі на звільнення наявне виправлення;

- період роботи згідно довідки №875/к від 27.10.2021 з 01.03.1995 по 29.09.1995 та з 01.12.2002 по 31.12.2007 видану Московським ювелірним заводом не зараховано до Списку №2, так як згідно акту №1207 від 27.10.2021 відрахування протягом даного періоду із заробітної плати на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не нараховувалися;

- період роботи з 01.12.2002 по 31.12.2007, згідно довідки від 26.10.2021, виданої ТОВ "Руіз Даймондс" не зараховано до Списку № 2, так як згідно акту №1208 від 27.10.2021 витребуваній нові довідці відсутня реєстрація.

Всі інші періоди за наданими документами до страхового стажу зараховані.

Тому, відповідач прийняв рішення № 98 від 18.01.2022 про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю страхового та пільгового стажу.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 02.10.1995 по 29.12.2000, оскільки у «підставі на звільнення міститься виправлення», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 65 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до зазначених норм Кабінетом Міністрів України 12.08.1993 року прийнято Постанову № 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок 637).

Так, пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 20 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених цим Законом.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу або звільнення виконуються акуратно. У разі виявлення неправильного або неточного запису виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис, про що окремо зазначається у трудовій книжці.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Як встановлено з копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 26.07.1984, що позивач:

02.10.1995 прийнятий на посаду огранувальником алмазів в ООО «Элдиам» (наказ № 127 від 02.10.1995);

29.12.2000 звільнений за власним бажанням (ст. 31 КЗот РФ) (наказ № 140 від 29.12.2000, містить виправлення у даті наказу).

Запис про звільнення скріплений печаткою та підписом уповноваженої особи.

Відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд доходить висновку, що виправлення в трудовій книжці є її формальним недоліком та не може бути підставою для покладення на позивача тягаря несприятливих наслідків за дії, що вчинені уповноваженими особами підприємства які виконували обов`язки із ведення трудової книжки.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи згідно довідки №875/к від 27.10.2021 з 01.03.1995 по 29.09.1995 та з 01.12.2002 по 31.12.2007 виданої Московським ювелірним заводом, так як згідно акту №1207 від 27.10.2021 відрахування протягом даного періоду із заробітної плати на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не нараховувалися, суд зазначає таке.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Водночас суд звертає увагу, що ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами статті 20 Закону № 1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до положень ст. 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Саме підприємство-страхувальник несе відповідальність за несплату страхових внесків, оскільки саме воно здійснює нарахування та сплату страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Водночас невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, у яких зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами..

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка і лише в разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж особи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто надання додаткових документів необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 04.03.2020 у справі № 367/945/17 та від 27.04.2020 у справі № 367/4230/17.

Записами за №№ 10-13, 16-24 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 підтверджується, що в періоди з 01.03.1995 по 29.09.1995 рік, з 02.10.1995 року по 29.12.2000 рік, з 01.12.2002 року по 31.12.2007 рік позивач працював за професією гранувальник алмазів у діаманти.

При цьому відомості про роботу позивача на вказаному підприємстві містять усі необхідні записи, а саме дату прийняття/звільнення, займану посаду, дату звільнення з роботи із зазначенням причин і посиланням на статтю (пункт) закону, реквізити наказів по підприємству, на підставі яких внесено відповідні записи. Окрім того, записи скріплені підписом уповноваженої особи та завірені печаткою підприємства.

Тобто трудова книжка позивача, як основний документ про трудову діяльність працівника, підтверджує факт його роботи у спірні періоди.

Крім того, суд звертає увагу, що вказані періоди позивача роботи в Російській Федерації підтверджуються такими документами:

довідка від 27.10.2021 № 875/к, що підтверджує роботу позивача по огрануванню алмазів у діаманти в ЗАО «РУИЗ ДАЙМОНДС» з 01.03.1995 по 29.09.1995 та з 01.12.2002 по 31.12.2007. Згідно вказаної довідки пільговий стаж позивача становить 5 років 7 місяців 28 днів;

довідка від 08.11.2021 №291/к про отриману позивачем заробітну плату за вказані вище періоди роботи;

акт № 1207 від 27.10.2021, яким підтверджено, що періоди роботи з 01.03.1995 по 29.09.1995 та з 01.12.2002 по 31.12.2007 на посаді позивача «гранувальником алмазів у діаманти»;

довідка від 03.08.2016 №346 про підтвердження стажу позивача на посаді «гранувальника алмазів у діаманти» в ЗАО «РУИЗ ДАЙМОНДС» у період з 01.01.2008 по 03.0.2016 (наказ № 32-к від 03.08.2016);

довідка від 26.10.2016 б/н про підтвердження позивача на посаді «гранувальника алмазів у діаманти» в ЗАО «РУИЗ ДАЙМОНДС» у період з 01.01.2008 по 03.08.2016 (наказ № 32-к від 03.08.2016);

довідка від 26.10.2021 б/н, що підтверджує роботу позивача на посаді гранувальника алмазів у діаманти в ЗАО «РУИЗ ДАЙМОНДС» за період з 01.01.2008 по 03.08.2016;

копію наказу від 28.03.2003 № 38-а «Про завершення атестації робочих місць по умовам праці та підтвердження її результатів», де вказано по коду 15418 - «гранувальником алмазів у діаманти»;

копію наказу від 25.05.2008 № 47-к «Про завершення атестації робочих місць по умовам праці та підтвердження її результатів», де вказано по коду 15418 - «гранувальником алмазів у діаманти»;

довідку ЗАО «РУИЗ ДАЙМОНДС» від 03.08.2016 року № 0826 про отриману заробітну плату за період з 2008 по 2016;

довідки про доходи фізичної особи за 2016 рік № 88, за 2017 рік № 67, за 2018 рік № 68, за 2016-2018 рік №14;

акт № 1207 від 27.10.2021 документальної (виїздної) перевірки періодів роботи, що дають право на дострокове пенсійне забезпечення, і відомостей про заробітну плату ОСОБА_1 в ЗАО «РУИЗ ДАЙМОНДС», яким підтверджено, що в період з 01.03.1995 до 29.09.1995 та з 01.12.2002 до 31.12.2007 працював за професією «гранувальник алмазів у діаманти» повний робочий день без використання робототехніки. Також, вказаним актом було встановлено, що такі періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до пільгового стажу, крім періодів відпустки без збереження заробітної плати ( 01.02.2003 по 28.02.2003 та з 01.07.2006 до 31.07.2006);

акт № 1208 від 27.10.2021 документальної (виїздної) перевірки періодів роботи, що дають право на дострокове пенсійне забезпечення, і відомостей про заробітну плату ОСОБА_1 в ЗАО «РУИЗ ДАЙМОНДС», яким підтверджено, що в період з 01.01.2008 по 03.08.2016 працював за професією «гранувальник алмазів у діаманти» повний робочий день без використання робототехніки. Також, вказаним актом було встановлено що період роботи позивача за 2008 - 2016 роки підлягає зарахуванню до пільгового стажу. Крім іншого, підтверджено нарахування та виплата позивачу заробітної плати вказаної в довідці від 03.08.2016 № 0826.

Відповідачем також не зараховано до пільгового стажу позивача період роботи з 01.12.2002 по 31.12.2007 згідно довідки ТОВ "Руіз Даймондс" від 26.10.2021 у зв`язку із відсутністю реєстрації такої довідки згідно акту №1208 від 27.10.2021.

Оцінюючи такий висновок відповідача, суд звертає увагу, що акт №1208 стосується періоду роботи позивача з 01.01.2008 до 03.08.2016, а не довідки і періоду з 01.12.2002 по 31.12.2007. Наведені аргументи відповідача не підтверджуються таким актом.

Водночас акт № 1207 від 27.10.2021 підтверджує, що позивач в період з 01.03.1995 до 29.09.1995 та з 01.12.2002 до 31.12.2007 працював за професією «гранувальник алмазів у діаманти» повний робочий день без використання робототехніки. Також, вказаним актом було встановлено, що такі періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до пільгового стажу, крім періодів відпустки без збереження заробітної плати ( 01.02.2003 по 28.02.2003 та з 01.07.2006 до 31.07.2006).

Враховуючи встановлені обставини та наведені законодавчі норми, обираючи спосіб захисту прав позивача, суд вважає протиправними дії відповідача щодо не зарахування спірних періодів до загального (з 02.10.1995 до 29.12.2000) та пільгового стажу позивача ( з 01.03.1995 до 29.09.1995 та з 01.12.2002 до 31.12.2007, крім періодів відпустки без збереження заробітної плати 01.02.2003 по 28.02.2003 та з 01.07.2006 до 31.07.2006) та відмови у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону № 1058 з таких підстав.

Однак враховуючи що права позивача порушено рішенням про відмову у призначенні пенсії від 18.01.2022 № 98, суд доходить висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та визнання протиправним і скасування такого рішення.

Що стосується позовних вимог зобов`язального характеру, то суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу період з 02.10.1995 до 29.12.2000 та до пільгового стажу позивача періоди з 01.03.1995 до 29.09.1995 та з 01.12.2002 до 31.12.2007, крім періодів відпустки без збереження заробітної плати 01.02.2003 по 28.02.2003 та з 01.07.2006 до 31.07.2006.

Про відмову в зарахуванні періоду з 01.01.2008 до 03.08.2016 відповідачем у рішенні не зазначено. А тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про зобов`язання відповідача призначити пенсію відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає, що враховуючи спірні періоди роботи, які необхідно зарахувати відповідачу відповідно до цього рішення суду, ОСОБА_1 відповідатиме вимогам встановленим п.2 ч.2 ст.114 Закону щодо віку 55 років, наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Тому суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивача належить стягнути половину понесених ним судових витрат зі сплати судового збору, тобто 800,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 98 від 18.01.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди роботи: до загального стажу період з 02.10.1995 до 29.12.2000 та до пільгового стажу періоди з 01.03.1995 до 29.09.1995 та з 01.12.2002 до 31.12.2007, крім періодів відпустки без збереження заробітної плати 01.02.2003 по 28.02.2003 та з 01.07.2006 до 31.07.2006.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 800,00 грн (вісімсот гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 )

Повне судове рішення виготовлено та підписано суддею 26.09.2022 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна