Справа № 200/13735/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року справа №200/13735/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронова Г.М., суддів Казначеєва Е.Г., Блохіна А.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 р. у справі № 200/13735/21 (головуючий І інстанції суддя Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Краматорська ДПІ ГУ ДПС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не приведенні облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника податків, та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач), в якій позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не приведенні облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника податків;

- визнати протиправною вимогу про надання звітності щодо єдиного внеску за 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, сплату єдиного внеску за 2017-2019 та за 10 місяців 2020 в розмірі 39805,92 грн.;

- зобов`язати привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника, шляхом виключення з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника та даних інтегрованої картки платника податків, відомостей про те, що позивач є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізична особа-підприємець.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі № 200/13735/21 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги позовні вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача вчинити дії відносно виключення інформації про позивача, як платника ЄСВ, з облікових даних інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За унормуванням п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.

Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 20 січня 2022 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, від 15 серпня 2022 року № 2500, якими в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року.

Судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця 22.09.1998 року. Нею 04.09.2000 року була подана заява про зняття з обліку. 19 грудня 2003 року ДПІ у м. Краматорську зняла позивача з обліку як платника податку, що підтверджено довідкою № 59800 від 19.12.2003 року (а.с. 13 - 15).

В жовтні 2020 року при зверненні до Дружківського міського центру зайнятості з метою отримання сприяння у працевлаштуванні позивач дізналася, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець і тому не може отримати статус безробітного.

Позивач протягом 2020 2021 років зверталася з заявами до відповідача і третіх осіб з питання підстав утворення боргу зі сплати єдиного внеску.

На звернення позивача про роз`яснення нарахування єдиного внеску відповідач надав відповідь листом від 24.03.2021 року № 9406/6/05-99-12-01-10, за змістом якого позивач не була знята з обліку за її заявою від 2000 року, за цей час утворилась заборгованість і загальна сума єдиного внеску, яку повинна сплатити позивач за 2017-2019 та 10 місяців 2020 року, складає 39805,92 грн. Вказано, що звітність з єдиного внеску за 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки позивачем подана не була (а.с. 16 - 19).

Третя особа - пенсійний орган листом від 02.07.2021 року роз`яснив порядок подання звітності і нормативно-правові акти, що регулюють спірне питання. Щодо підстав перебування на обліку як платника єдиного внеску рекомендовано звернутися до відповідача (а.с. 20).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що лист Головного управління ДПС у Донецькій області від 24.03.2021 року № 9406/6/05-99-12-01-10, який оскаржує позивач як вимогу, не є податковою вимогою в розумінні ПК України та Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року № 610. Оскаржений лист носить інформаційний характер про підстави утворення недоїмки зі сплати єдиного внеску та її розмір.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

На час виникнення спірних відносин позивач є фізичною особою, статусу підприємця не має, оскільки відсутні відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про дату і підстави її реєстрації.

Відповідач - Головне управління ДПС у Донецькій області є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

З довідки від 24.09.1998 року за № 10661/17-113 вбачається, що ОСОБА_1 взята на облік як платник податків 22.09.1998 року в ДПІ м. Краматорська (а.с. 13).

В матеріалах справи наявна копія заяви позивача про зняття з обліку від 04.09.2000 року, на якій є штамп вхідної кореспонденції ДПІ м. Краматорська від 04.09.2000 з реєстраційним номером 16045/3 (а.с. 14).

Довідкою ДПІ м. Краматорська № 59800 від 19 грудня 2003 року підтверджено, що позивач ОСОБА_2 знята з податкового обліку з 19.12.2003 року (а.с. 15).

На аркуші справи 21 міститься копія інтегрованої картки платника ОСОБА_1 , в якій зазначено, що позивач з 22.09.1998 року зареєстрована як фізична особа - підприємець і відомості про це внесені 05.01.2013 року (!), хоча в графі «стан платника податків» занотовано: «знято з обліку за основним місцем обліку». Потім 15.10.2020 року знову внесений запис, що позивач з 22.09.1998 року є фізично особою підприємцем і датою запису вказано 15.10.2020 року. Підстав таких записів не зазначено (а.с. 21).

Кабінетом Міністрів України 25 травня 1998 р. була прийнята постанова № 740 «Про порядок державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності». Саме цією постановою регламентувалась реєстрація і скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльністю (далі Постанова № 740).

Пункт 33 постанови № 740 передбачав, що скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється органом державної реєстрації за заявою підприємця-громадянина, а також на підставі рішення суду (господарського суду) у разі: провадження діяльності, що суперечить законодавству; несвоєчасного повідомлення підприємцем-громадянином про зміну свого постійного або тимчасового місця проживання; неподання протягом року до органів державної податкової служби податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності згідно із законодавством.

Постанова № 740 25 травня 1998 р. втратила чинність на підставі постанови КМУ № 1821 від 26.11.2003 р., яка була прийнята в зв`язку з прийняттям Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (далі Закон № 755), що набрав чинності з 01.07.2004 року.

Саме з цього часу проведення державної реєстрації фізичних осіб-підприємців стало здійснюватися за Розділом Х1У Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", безпосередньо за приписами статей

14 та 18.

В п .2 ч. 1 ст. 1 Закону № 755 дано визначення, що витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - витяг) - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі;

П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 755 змістує: державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом;

Матеріали справи не містять доказів, що позивач у 2013 чи 2020 роках вчинила дії у відповідності до Закону № 755 щоб відповідач взяв її на податковий облік як фізичну особу-підприємця.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не приведенні облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника податків, та зобов`язання привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника, шляхом виключення з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів відомостей про те, що позивач є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізична особа-підприємець.

Ці наведені позовні вимоги судом не досліджувались і оцінка їм не була надана.

Частина 3 статті 308 КАС України визначає: «Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї».

Оцінюючи в сукупності докази в справі, що перелічені і описані вище, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вийти з такого.

Дійсно, суд першої інстанції прийшов до правильно висновку, що лист відповідача від 24.03.2021 року № 9406/6/05-99-12-01-10 не відповідає обов`язковим реквізитам, встановленим для податкової вимоги, оскільки у даному листі відсутнє зобов`язання платника погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Але при цьому колегія суддів враховує, що інші позовні вимоги не є похідними від визнання протиправною вимоги про надання звітності щодо єдиного внеску за 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, сплату єдиного внеску за 2017-2019 та за 10 місяців 2020 в розмірі 39805,92 грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 15 Податкового Кодексу України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

За матеріалами справи позивач не підпадає під визначення ст. 15 Податкового Кодексу України.

В цьому випадку системний аналіз сукупності наявних доказів і відповідності дій податкового органу вимогам законодавчих актів дають правові підстави для висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не приведенні облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника податків, та зобов`язання привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника, шляхом виключення з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника та даних інтегрованої картки платника податків, відомостей про те, що позивач є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізична особа-підприємець.

Оскільки суд першої інстанції в мотивувальній частині оскарженого рішення не надав належної правової оцінки всім позовним вимогам, а в резолютивній частині не розмежував позовні вимоги, то рішення підлягає скасуванню з визначенням питання про їх задоволення і відмову.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення у відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За унормуванням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з частковим додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги є слушними, тому підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду достатньо.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, п. 1, 4 ч. 1 ст.317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 7 грудня 2021 р. задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 7 грудня 2021 р. у справі № 200/13735/21 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не приведенні облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника податків, визнання протиправною вимоги та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області, яка полягає у не приведенні облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника податків щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника податків щодо ОСОБА_1 шляхом виключення з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та даних інтегрованої картки платника відомостей про те, що позивач є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізична особа-підприємець.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв