Справа № 380/8110/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8110/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності приватного виконавця Виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з позовними вимогами, враховуючи уточнені позовні вимоги про визнання бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо неприйняття постанови про зупинення виконавчого провадження №65175990 протиправною.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.02.2021 рішенням Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» в справі № 14-2701/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 50000,00 доларів США, а 12.04.2021 року Львівський апеляційним судом видано виконавчий лист на його примусове виконання.

15.04.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. за заявою ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження № 65175990 на підставі виконавчого листа № 14-2701/21 від 12.04.2021 року, виданого Львівським апеляційним судом.

31.01.2022 постановою приватного виконавця Білецького І.М. ВП № 65175990, № 68400764, № 68401170 об`єднано у зведене виконавче провадження № 68432240 щодо боржника ОСОБА_2 , де стягувачами є ОСОБА_1 та ОСОБА_3

15.02.2022 ОСОБА_1 подала заяву до Львівського апеляційного суду про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 в справі № 14-2701/21, який 21.02.2022 відкрив провадження.

25.05.2022 ОСОБА_1 подала приватному виконавцю Білецькому І.М. клопотання про зупинення виконавчого провадження № 65175990, з підстав ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», мотивуючи тим, що рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 в справі № 14-2701/21 оскаржується, тому проведення виконавчих дій з виконання оскаржуваного рішення підлягає зупиненню.

27.05.2022 листом № 112 приватний виконавець всупереч вимог ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» відмовив у зупинені виконавчого провадження.

06.06.2022 відбулися електронні торги з реалізації транспортного засобу марки MAZDA6, ДНЗ НОМЕР_1 за результатами, якого переможець торгів перерахував на рахунок продавця (приватного виконавця) 570950,00 гривень згідно протоколу № 571766 проведення електронного аукціону (торгів) від 06.06.2022.

15.07.2022 приватним виконавцем Білецьким І.М. з суми 570950,00 гривень перераховано стягувачу ОСОБА_1 лише 387930,14 гривень, решта суми 183019,86 гривень невідомо.

27.07.2022 приватному виконавцю Білецькому І.М. повторно скеровано клопотання про отримання копії рахунку, який повинен містити загальну суму стягнених коштів, суму, що залишились після відрахування витрат виконавчого провадження, перелік стягувачів кожної черги, визначених ст. 46 Закону, та суму коштів, яка перераховується кожному стягувачу, суму стягненого виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця, штрафів у разі винесення відповідних постанов.

Позивач вважає, що приватним виконавцем Білецьким І.М. порушено права та законні інтереси позивача, щодо протиправного утримання коштів приватним виконавцем в розмірі 183019,86 гривень та не перерахування їх позивачу, проте, звернувся до суду з вимогою визнати бездіяльність приватного виконавця щодо неприйняття постанови про зупинення виконавчого провадження № 65175990 протиправною. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 08 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 21червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем 05.09.2022 подано суду заперечення на позовну заяву, в яких проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи заперечення відповідач зазначив, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 14-2701/21 виданого Львівським апеляційним судом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 50000,00 доларів США. 15.04.2021 у відповідності до ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, ВП № 65175990 та направлено рекомендованою кореспонденцією та у відповідності до п.7 ст.37 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» в межах виконавчого провадження винесено постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця. Згідно ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VIІ інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Порядок виконання рішень судів та інших органів регулюється Законом України «Про виконавче провадження». 25.04.2022 на адресу приватного виконавця надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Снігур Г.М. про зупинення виконавчого провадження №65175990. Пунктом 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначені підстави зупинення виконавчого провадження, а саме: виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Ухвалою Львівського апеляційного суду у справі №14-2701/21 від 21.02.2022 у відповідності до п.2 ч. 5 ст. 454 ЦПК України відкрито провадження (не апеляційне) за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійного діючого третейського суду при корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021, тому, враховуючи нормативно правові норми, приватний виконавець не мав правових підстав для зупинення виконавчого провадження. Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представником позивача надано заперечення на заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що твердження приватного виконавця щодо відкриття судом апеляційної інстанції провадження за скаргою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 не є правовою підставою для зупинення виконавчого провадження № 65175990 за ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставне та необґрунтоване, з огляду на те, що ОСОБА_1 оскаржила до суду апеляційної інстанції рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 в справі № 14-2701/21, відтак рішення суду не вступило в законну силу, оскільки, в даному випадку Постійно діючий третейський суд при Корпорації «ІНВЕРІТА» є судом першої інстанції.

Відповідно ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Приватним виконавцем зазначені дії не вчинені, що свідчить про порушення вимоги ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» та підтверджується відповіддю приватного виконавця № 112 від 25.05.2022. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представником позивача подано клопотання щодо розгляду заперечення на позовну заяву в якому просить повернути відповідачу без розгляду документ «заперечення по позовну заяву від 01.09.2022», обґрунтовуючи клопотання тим, що відповідачем не подано опису вкладення до поштового відправлення та надано документ який має назву «заперечення на позовну заяву», що на думку представника свідчить про порушення ст. 162 КАС України.

Щодо заявленого клопотання суд зазначає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки, нормами КАС України не передбачено відправлення поштової кореспонденції саме з описом вкладення, а зазначено про необхідність надати документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, що і було здійснено відповідачем.

Стосовно назви документу, суд зазначає, що назва документа ніяким чином не змінює зміст який в ньому зазначений та не свідчить про порушення норм КАС України.

Більш того, нормами КАС України не передбачено повернення відзиву/заперечення без розгляду.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

23.02.2021 Постійно діючим третейським судом при Корпорації «ІНВЕРІТА» у справі № 14-2701/21 прийнято рішення, яким повністю задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 .

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» у справі № 14-2701/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики в сумі 50000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ, станом на 21.01.2021 складає 1410175,00 гривень. Крім того, рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 третейський збір в сумі 2500,00 гривень.

12.04.2021 ухвалою Львівського апеляційного суду у справі № 14-2701/21 заяву про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 задоволено.

Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 по справі № 14-2701/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики в сумі 50000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ, станом на 21.01.2021 складає 1410175,00 гривень, а також третейський збір в сумі 2500,00 гривень.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14.04.2021 також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 908,00 гривень судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

15.04.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. на виконання виконавчого листа Львівського апеляційного суду № 14-2701/21 від 12.04.2021 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 65175990.

Адвокат Снігур Г.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Львівського апеляційного суду з заявою від 15.02.2022, в якій просила відкрити провадження, постановити ухвалу про повернення/відкликання виконавчого листа від 12.04.2021 у справі № 14-2701/21, скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА».

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.02.2022 у справі № 14-2701/21 відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, щодо прийняття рішення Львівським апеляційним судом за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021.

Сторонами зазначеного рішення не надано.

Адвокат Снігур Г.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. з клопотанням від 25.04.2022 в якому просила винести постанову про зупинення виконавчого провадження № 65175990 на підставі ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Клопотанням від 25.05.2022 адвокат Снігур Г.М. в інтересах ОСОБА_1 повторно звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. в якому просила винести постанову про зупинення виконавчого провадження № 65175990 на підставі ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом від 25.05.2025 № 112 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. надав відповідь на клопотання від 25.04.2022, в якому зазначив, що п. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначені підстави зупинення виконавчого провадження а саме: виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Ухвалою Львівського апеляційного суду у справі № 14-2701/21 від 21.02.2022 у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 454 ЦПК відкрито провадження (не апеляційне) за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійного діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021, тому, відсутні правові підстави для зупинення виконавчого провадження.

Позивач вважає протиправною бездіяльність приватного виконавця щодо неприйняття постанови про зупинення виконавчого провадження № 65175990, тому, звернувся до суду з даним позовом.

В даній справі суд перевіряє правомірність вчинення дій приватним виконавцем в частині неприйняття постанови про зупинення виконавчого провадження.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі-КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (надалі-Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закон №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII).

Частинами першою, п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як встановлено пунктами 1, 3 частини другої статті 18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Водночас, відповідно до частини третьої наведеної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закон №1404-VIII).

Частина четверта статті 19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій частина восьма статті 19 цього ж Закону).

Частиною 1 статті 34 Закону №1404-VIII передбачені підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, а саме:

1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу;

2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;

3) зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення;

4) відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника);

5) звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону;

6) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;

7) якщо вони вчиняються до оптового постачальника електричної енергії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії»;

8) затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) якщо стягувач включений до плану санації;

9) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

10) включення (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення;

11) встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження;

12) включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації;

12-1) відкриття виконавчого провадження після завершення приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу господарського товариства, якщо виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, стосується зобов`язань боржника - державного або комунального підприємства, господарського товариства, які виникли до завершення приватизації єдиного майнового комплексу такого державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу господарського товариства;

13) наявності підстав, передбачених статтею 2-1 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку»;

14) наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств»;

15) якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу;

16) якщо рішенням, на підставі якого видано виконавчий документ, зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільних систем економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно.

Суд наголошує та звертає увагу ОСОБА_1 , що подання заяви до апеляційного суду про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 у справі № 14-2701/21 не є підставою для зупинення вчинення виконавчий дій та не підпадає під жодний пункт частини 1 статті 34 Закону №1404-VIII.

Стосовно посилання ОСОБА_1 на ст. 38 Закону №1404-VIII, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 38 Закону №1404-VIII, виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільно процесуального кодексу України, справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Частиною 2 ст. 24 Цивільно процесуального кодексу України, встановлено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Таким чином, суд наголошує, що ОСОБА_1 подано до Львівського апеляційного суду заяву про скасування рішення Постійного діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 в порядку ст. 454 Цивільно процесуального кодексу України, тобто, в рамках окремого провадження, а не відповідну апеляційну скаргу на рішення суду на підставі якого видано виконавчий документ.

В даному випадку, Львівський апеляційний суд є судом першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом, а Верховний Суд судом апеляційної інстанції.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про третейські суди», встановлено, що цей Закон регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та встановлює вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб.

До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Якщо чинним міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлений інший порядок організації, діяльності та вирішення спорів третейським судом, ніж той, що встановлено цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору.

Дія цього Закону не поширюється на міжнародний комерційний арбітраж.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди», у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні, зокрема:

третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин;

компетентний суд - місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом. Судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди України утворюють єдину систему. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Статтею 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Особи, які привласнили функції суду, несуть відповідальність, установлену законом. Народ бере участь у здійсненні правосуддя через присяжних.

Враховуючи викладене, суд наголошує, що третейські суди не входять до системи судової влади, а утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому Законом України «Про третейські суди», для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, тому не можуть вважатися судами першої інстанції.

Таким чином, третейські суди не входять до системи судів, а діють на підставі окремого закону, що унеможливлює стверджувати, що Постійно діючий третейський суд при Корпорації «ІНВЕРІТА» є судом першої інстанції, а тому, подача заяви до Львівського апеляційного суду про скасування рішення третейського суду не може вважатися подачею апеляційної скарги, оскільки, вирішення питання щодо заяви про скасування рішення Постійного діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» винесено в окремий розділ Цивільно процесуального кодексу України.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, позивачем взагалі не обґрунтовано, яким саме чином порушені його права в частині невинесення приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. постанови про зупинення виконавчого провадження № 65175990, оскільки, все обґрунтування позову зводиться до того, що приватний виконавець не здійснив перерахування коштів в повній сумі на рахунок ОСОБА_1 , яка була виручена від реалізації арештованого майна, а саме легкового автомобіля марки MAZDA, модель 6, 2018 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 .

Суд не надає оцінку правомірності дій приватного виконавця в частині не перерахування коштів в повній сумі, яка була виручена від реалізації арештованого майна, оскільки, зазначені дії позивачем не оскаржуються.

Щодо посилання позивача на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові № 466/5766/13-ц від 20.01.2021, суд зазначає, що зазначений правовий висновок не може бути застосований до спірних правовідносин у даній справі, оскільки, сформульований правовий висновок не є релевантним та не підлягає застосуванню при вирішенні даної справи. Більш того, в постанові № 466/5766/13-ц від 20.01.2021 була подана саме апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції, а не заява про скасування рішення третейського суду в окремому порядку передбаченому Цивільно процесуальним кодексом України.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши докази за правилами ст.ст.72-77, 90 КАС України, підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності приватного виконавця Виконавчого округу Львівської області Білецького І.М., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 26.09.2022.

Суддя Коморний О.І.