Справа № 380/20792/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Львів

справа № 380/20792/21

провадження № П/380/21025/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Марець В.В., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Пилип`як О.П.

відповідача: представник Холявка І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЕНЕВО» до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРЕНЕВО» (Позивач/ТОВ «УКРЕНЕВО») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (Відповідач/ГУ ДПС у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01 липня 2021 року № 15469/13-01-07-06/42387922 та від 22 вересня 2021 року № 20930/13-01-07-06;

- стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 вересня 2021 року Головне управління ДПС у Львівській області на підставі акта перевірки від 08 червня 2021 року № 12424/13-01-07-06/42387922 з урахуванням рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 15 вересня 2021 року № 21184-6/99-00-06-01-01-06 винесло податкове повідомлення-рішення № 20930/13-01-07-06, яким збільшило ТОВ «УКРЕНЕВО» суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 550000,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 500000,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 50000,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками акта перевірки від 08 червня 2021 року № 12424/13-01-07-06/42387922 щодо нереальності та непідтвердження факту надання консалтингових послуг і виконання проектно-наглядових робіт Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕНТОБУД» (далі ТОВ «РЕНТОБУД») ТОВ «УКРЕНЕВО» згідно договору від 27 липня 2020 року № 27/07-20, а відтак уважає, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області № 20930/13-01-07-06 є протиправним та підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

В акті перевірки не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності ТОВ «УКРЕНЕВО», збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або у сукупності могли свідчити про безтоварність господарських операцій, зокрема спростовували б факт отримання послуг, проведеного розрахунку за надані послуги (виконані роботи) та факт їх використання у власній господарській діяльності. Контролюючим органом не надано жодних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «УКРЕНЕВО» як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності контрагента ТОВ «РЕНТОБУД», не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «УКРЕНЕВО» спірних операцій без наміру одержати економічний ефект.

Позивач стверджує, що сумнівність господарських операцій ТОВ «УКРЕНЕВО» з контрагентом обґрунтовується податковим органом виключно посиланням на податкову інформацію, викладену в інформаційних базах даних податкового органу. Позивач, покликаючись на сталу практику Верховного Суду, викладену, зокрема у постанові від 09 липня 2021 року у справі № 826/7917/17, вказує, що ні податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання, ні помилки в оформленні первинних документів самі по собі не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника податку у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Підприємство не може нести відповідальність за невиконання зобов`язань його контрагентами.

Позивач зазначає, що надані до перевірки первинні документи щодо взаємовідносин з його контрагентом та детальний опис поетапного здійснення господарських операцій ТОВ «УКРЕНЕВО» у своїй сукупності вказують на їх реальність та є такими, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансові результати підприємства. Тому висновки податкового органу щодо «нереальності оформлених господарських операцій з отримання робіт», а також «непідтвердження факту надання послуг з проектно-наглядових робіт ТОВ «РЕНТОБУД» є надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам.

Правомірність задекларованого податкового кредиту ТОВ «УКРЕНЕВО» у період, що перевірявся, підтверджується зареєстрованими належним чином податковими накладними по контрагенту ТОВ «РЕНТОБУД», які повністю відповідають вимогам, установленим статтею 201 Податкового кодексу України. Таким чином, позивач виконав усі, передбачені законом вимоги, для формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, отриманих від вищезгаданого контрагента. Саме належним чином складена та зареєстрована податкова накладна є єдиною підставою для формування податкового кредиту та не потребує будь-якого іншого підтвердження будь-якими іншими документами, в тому числі й первинними.

Позивач уважає, що доводи податкового органу носять виключно характер припущень, в той час як з огляду на наявність усіх необхідних первинних документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «УКРЕНЕВО» з ТОВ «РЕНТОБУД», зокрема належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних, він має право на віднесення відповідних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та віднесення до витрат господарської діяльності сум за відповідним операціями.

Зважаючи на вищенаведене, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі

Позивач подав додаткові пояснення у справі, в яких додатково, крім аргументів, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що послуги, які були предметом договору від 27 липня 2020 року № 27/07-20 (проектно-наглядові роботи), здійснювались також і на виконання договору про здійснення нагляду та консалтингу № 09/2020-01СОNS від 17 вересня 2020 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ЕКО ЕНЕРДЖІ», договору про здійснення нагляду та консалтингу № 09/2020-02СОNS від 23 вересня 2020 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНВІН 22», а також договору про здійснення нагляду та консалтингу № 09/2020-03СОNS від 23 вересня 2020 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛАР СТРІМ». Факт виконання договірних зобов`язань згідно вказаних договорів підтверджують: акт № ОУ-0000001 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 2500000,00 грн (з ПДВ); звіт про надані послуги до акту № ОУ-0000001; платіжне доручення № 70 від 27 листопада 2020 року; акт № ОУ-0000003 здачі-прийняття робіт (надання послуг); звіт про надані послуги до акту № ОУ-0000003; платіжне доручення № 68 від 03 грудня 2020 року; акт № ОУ-0000002 здачі-прийняття робіт (надання послуг); звіт про надані послуги до акту № ОУ-0000002; платіжне доручення № 98 від 03 грудня 2020 року.

Позивач також звертає увагу на те, що в акті перевірки у розділі 3.1 «Перевірка проведених операцій із «ТОВ РЕНТОБУД» (43576784) наведено акти надання послуг № 148 та № 149 від 14 грудня 2020 року, які жодним чином не стосуються господарських відносин із ТОВ «РЕНТОБУД». Натомість не взято до уваги такі Акти надання послуг та Звіти про надані послуги згідно договору № 27/07-20 до кожного акту надання послуг: акт № 107 від 01 грудня 2020 року на суму 254400,00 грн (ПДВ 42400,00 грн) та звіт до нього; акт № 108 від 01 грудня 2020 року на суму 246000,00 грн (ПДВ 41000,00 грн) та звіт до нього; № 109 від 03 грудня 2020 року на суму 217400,00 грн (ПДВ 36233,33 грн) та звіт до нього; акт № 110 від 03 грудня 2020 року на суму 282600,00 грн (ПДВ 47100,00 грн та звіт до нього.

Щодо тверджень відповідача про те, що ТОВ «РЕНТОБУД» фактично не здійснювало спірні господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, недостатності трудових та матеріальних ресурсів, необхідних для їх здійснення, позивач зауважує, що податковий орган проаналізував лише наявну в базах даних інформацію та трактує її у довільний спосіб. Припущення контролюючого органу про порушення контрагентом позивача податкового законодавства не є підставою для висновку про те, що ТОВ «УКРЕНЕВО» повинно нести відповідальність за такі його дії. Більше того, в розпорядженні контролюючого органу був цілком дієвий інструмент для з`ясування фактичних обставин, в саме проведення зустрічних звірок з ТОВ «РЕНТОБУД». Однак таких звірок відповідач не проводив. Відтак його твердження про нереальність господарських операцій позивача з контрагентом, а також недобросовісність позивача як платника податків є припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просив позов задоволити.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що до перевірки ТОВ «УКРЕНЕВО» не надало звітів про надані послуги, де вказано вид і обсяг виконаних робіт, розшифрування виду проектно-наглядових робіт, кошторису розрахунку вартості виконання проектно-наглядових робіт. Крім того, в актах надання послуг відсутня інформація щодо місць виконання вказаних робіт.

Відповідач, покликаючись на наявну в базі даних ІС «Податковий блок» інформацію, стверджує, що ТОВ «РЕНТОБУД» не могло фактично здійснювати спірні господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного, недостатності трудових ресурсів, відсутності основних засобів, необхідних для здійснення таких робіт. Спірні операції за грудень 2020 року не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети). Діяльність ТОВ «РЕНТОБУД» свідчить про маніпулювання податковою звітністю з метою заниження сум податку на додану вартість, які підлягають сплаті до бюджету шляхом штучного формування податкового кредиту, а отже наданням податкової вигоди третім особам (контрагентам-покупцям).

Проведеною перевіркою встановлено непідтвердження факту надання ТОВ «РЕНТОБУД» послуг ТОВ «УКРЕНЕВО». Таким чином, в первинних документах, виписаних ТОВ «РЕНТОБУД» для ТОВ «УКРЕНЕВО», зазначені господарські операції, які фактично не відбувалися. У зв`язку з цим податкові та видаткові накладні не мають юридичної сили первинних документів, відповідно ТОВ «УКРЕНЕВО» неправомірно сформувало регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких первинних документів.

Відповідач вказує, що надані ТОВ «УКРЕНЕВО» до перевірки податкові накладні не підтверджують факту придбання товарів, послуг, не є свідченням реальності господарських операцій та містять недостовірні дані щодо змісту господарських операцій. Намір одержати дохід лише за рахунок відшкодування податку на додану вартість без здійснення реальної господарської діяльності не можна розглядати як самостійну ділову мету.

Відповідач зауважує, що підтвердити факт вчинення господарської операції можна за допомогою первинного документа, який достовірно відображає її зміст та складений згідно із вимогами чинного законодавства. Надані позивачем акти виконання робіт, звіти та інші документи не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки такі не розкривають суть та обсяг наданих послуг, зокрема з їх змісту неможливо чітко встановити які роботи, в якому обсязі та в якому місці виконувались.

Крім того, відповідач наголошує, що у штаті контрагента позивача ТОВ «РЕНТОБУД» у спірний період числилось лише п`ять осіб. З наведеного слідує, що протягом одного звітного періоду ТОВ «РЕНТОБУД» начебто виконувалися роботи по всій території України, що в силу відсутності достатньої кількості персоналу та відсутності придбання відповідних робіт у інших контрагентів виключає реальність задекларованих операцій.

Щодо податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 01 липня 2021 року № 15469/13-01-07-06/42387922 відповідач зазначає, що таке в силу вимог підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України вважається відкликаним та не породжує для позивача жодних обов`язків.

На переконання відповідача, усі вищенаведені докази та аргументи у сукупності вказують на безпідставність позовних вимог позивача, що в свою чергу дає підстави для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 24 листопада 2021 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні 03 травня 2022 року ухвалою суду, яка занесена в протокол судового засідання, продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів.

Ухвалою суду 07 червня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд відзначає, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями представника позивача.

Суд заслухав пояснення представників позивача та відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРЕНЕВО» () зареєстроване як юридична особа з місцезнаходженням: вул. Золота, 7, квартира 44, м. Львів, Львівська область, 79039. Основним видом економічної діяльності є: 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах.

На підставі направлення від 26 травня 2021 року № 5837, виданого Головним управлінням ДПС у Львівській області головному державному ревізору-інспектору відділу позапланових перевірок ризикових платників податків управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Глуховецькій Оксані Романівні, наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 26 травня 2021 року № 1820-ПП відповідно до п.п. 16.1.5, п.п. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, п.п. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п.п. 73.3 ст. 73, п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, абзацу п`ятого постанови Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2021 року № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині мораторію на проведення деяких видів перевірок» з 26 травня 2021 року по 01 червня 2021 року проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «УКРЕНЕВО» з питань здійснення взаємовідносин із Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна компанія «Аркадія», ТОВ «РЕНТОБУД» за період грудень 2020 року та правомірності їх відображення у податковій декларації з податку на додану вартість з період грудень 2020 року, податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2020 рік.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 08 червня 2021 року № 12424/13-01-07-06/42387922, в якому контролюючий орган зробив висновок про порушення ТОВ «УКРЕНЕВО» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за 2020 рік на загальну суму 500000,00 грн.

ТОВ «УКРЕНЕВО» подало до Головного управління ДПС у Львівській області заперечення на акт перевірки від 08 червня 2021 року № 12424/13-01-07-06/42387922, в яких просило скасувати викладені у ньому висновки та не приймати на його підставі податкові повідомлення-рішення.

На підставі акта перевірки від 08 червня 2021 року № 12424/13-01-07-06/42387922 Головне управління ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 01 липня 2021 року № 15469/13-01-07-06/42387922, яким збільшило ТОВ «УКРЕНЕВО» суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 625000,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 500000,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 125000,00 грн.

ТОВ «УКРЕНЕВО» подало до Державної податкової служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення від 01 липня 2021 року № 15469/13-01-07-06/42387922, в якій просило скасувати його.

22 вересня 2021 року Головне управління ДПС у Львівській області на підставі акта перевірки від 08 червня 2021 року № 12424/13-01-07-06/42387922 з урахуванням рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 15 вересня 2021 року № 21184-6/99-00-06-01-01-06 винесло податкове повідомлення-рішення № 20930/13-01-07-06, яким збільшило ТОВ «УКРЕНЕВО» суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 550000,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 500000,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 50000,00 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, уважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Львівській області від 01 липня 2021 року № 15469/13-01-07-06/42387922 та від 22 вересня 2021 року № 20930/13-01-07-06.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Так, відповідно до статті 62 Податкового кодексу України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Суд відзначає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (абзац перший пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996, тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацами п`ятим, одинадцятим статті 1 Закону № 996:

- господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

- первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Абзаци перший третій пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачають, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абзаців першого третього пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, з наведених правових норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права у платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт та/або послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Водночас аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження під час вирішення справи.

Документи та інші дані, що спростовують реальність господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит).

Водночас сама обставина наявності у позивача податкової накладної та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платником даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів і підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, також слід враховувати, що відповідно до статті 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 77 КАС України згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як слідує з матеріалів справи перевіркою ТОВ «УКРЕНЕВО» встановлено факт нереальності здійснення господарських операцій з отримання робіт від ТОВ «РЕНТОБУД» і як наслідок завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість в розмірі 500000,00 грн по взаєморозрахунках з указаним суб`єктом господарювання.

До такого висновку контролюючий орган дійшов, виходячи, зокрема з таких аргументів, зазначених в акті перевірки від 08 червня 2021 року № 12424/13-01-07-06/42387922:

- до перевірки ТОВ «УКРЕНЕВО» не представлено звітів про надані послуги, де вказано вид і обсяг виконаних робіт, розшифрування виду проектно-наглядових робіт, кошторису розрахунку вартості виконання проектно-наглядових робіт. Крім того, в актах надання послуг відсутня інформація щодо місць виконання вказаних робіт;

- ТОВ «РЕНТОБУД» перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Київській області (м. Обухів), зареєстрований 24 березня 2020 року. Платник податку на додану вартість з 01 травня 2020 року. Вид діяльності надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Основні засоби відсутня інформація (фінансова звітність не подана). Чисельність працівників 5 осіб. Із січня 2021 року не звітується. Зазначене свідчить про те, діяльність ТОВ «РЕНТОБУД» здійснювалась лише протягом певного періоду для окремих операцій;

- відповідно до даних ЄРПН, АІС «Податковий блок» ТОВ «РЕНТОБУД» протягом 2020 року задекларувало операції з надання послуг та виконання різного роду робіт для значної кількості суб`єктів господарювання, котрі територіально віддалені один від одного, зокрема: проектно-наглядові роботи, монтажні роботи, виконання за ескізними матеріалами і об`ємами робочих креслень та кошторисів на капітальний ремонт будівельного об`єкта, роботи з розробки проектної документації проекту «Капітальний ремонт індивідуальних теплових пунктів та систем опалення у громадських будівлях міста Києва», надання в оренду приміщення. Крім цього, в процесі проведення перевірки за результатами проведеного аналізу даних ІТС «Податковий блок» та даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «РЕНТОБУД» не здійснювало залучення інших суб`єктів господарювання до виконання цих робіт. Ураховуючи вищенаведене, ТОВ «РЕНТОБУД» не могло фактично здійснювати вищевказані господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного, недостатності трудових ресурсів, відсутності основних засобів, необхідних для здійснення таких робіт. Господарські операції ТОВ «УКРЕНЕВО» та ТОВ «РЕНТОБУД» за грудень 2020 року не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети). Діяльність ТОВ «РЕНТОБУД» свідчить про маніпулювання податковою звітністю з метою заниження сум податку на додану вартість, які підлягають сплаті до бюджету шляхом штучного формування податкового кредиту, а отже наданням податкової вигоди третім особам (контрагентам-покупцям).

- перевіркою встановлено непідтвердження факту надання ТОВ «РЕНТОБУД» послуг ТОВ «УКРЕНЕВО». Таким чином, в первинних документах, виписаних ТОВ «РЕНТОБУД» для ТОВ «УКРЕНЕВО», зазначені господарські операції, які фактично не відбувалися. У зв`язку з цим податкові та видаткові накладні не мають юридичної сили первинних документів, відповідно ТОВ «УКРЕНЕВО» неправомірно сформовано регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких первинних документів.

- встановлені за результатами перевірки обставини, що свідчать про нездійснення операції з придбання послуг у ТОВ «РЕНТОБУД», не дають права ТОВ «УКРЕНЕВО» на формування податкового кредиту на підставі податкових накладних від ТОВ «РЕНТОБУД». Надані до перевірки ТОВ «УКРЕНЕВО» документи по взаємовідносинах з ТОВ «РЕНТОБУД» мають статус формально складених та не підтверджують реальність здійснення таких операцій.

Надаючи правову оцінку таким аргументам податкового органу, суд зазначає наступне.

27 липня 2020 року між ТОВ «УКРЕНЕВО» (Замовник) та ТОВ «РЕНТОБУД» (Виконавець) укладено договір № 27/07-2020 Надання консалтингових послуг та виконання проектно-наглядової роботи на об`єкті: «Будівництво сонячної електростанції» (Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Замовник доручає і оплачує, а Виконавець бере на себе зобов`язання щодо надання консалтингових послуг в сфері планування та нагляду за діями працівників Замовника під час монтажу сонячної електростанції та виконання робіт із здійснення технічного нагляду (далі по тексту «проектно-наглядові роботи»): код ДКПП 71.12.20 Послуги з керування будівельними проектами на об`єктах: «Будівництво сонячної електростанції» в с. Зеленче, Дунаєвецький район, Хмельницька область; «Будівництво сонячної електростанції» в смт Лужани, Кіцманський район, Чернівецька область; «Будівництво сонячної електростанції» в м. Шепетівка Хмельницької області.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2, 3.3 Договору умови оплати протягом 30 календарних днів після підписання сторонами акта про надання послуг. За домовленістю між сторонами можливий і інший порядок розрахунків, в тому числі шляхом передплати. Розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після пред`явлення Виконавцем рахунка на оплату робіт на підставі підписаного між сторонами акту про надання послуг. До рахунку додається: Акт про надання послуг та Звіт про надані проектно-наглядові роботи.

Виконавець виконує проектно-наглядові роботи протягом дії Договору та виконання будівельних та будівельно-монтажних робіт на об`єкті. Виконавець здійснює фотофіксацію основних видів будівельних та будівельно-монтажних робіт. Результати фотофіксації є частиною Звіту про надані проектно-наглядові роботи. Приймання виконаних робіт з технічного нагляду відбувається шляхом підписання сторонами акта надання послуг та Звіту про надані проектно-наглядові роботи. Виконавець складає та направляє Замовнику два екземпляри належним чином підписаного Акта про надання послуг та Звіту про надані проектно-наглядові роботи (пункти 4.1, 4.2 Договору).

Виконання проектно-наглядових робіт Виконавцем згідно договору № 27/07-2020 від 27 липня 2020 року підтверджують підписані сторонами цього договору акти надання послуг:

- № 107 від 01 грудня 2020 року на суму 212000,00 грн, ПДВ 42400,00 грн;

- № 108 від 01 грудня 2020 року на суму 205000,00 грн, ПДВ 41000,00 грн;

- № 109 від 03 грудня 2020 року на суму 181166,67 грн, ПДВ 36233,33 грн;

- № 110 від 03 грудня 2020 року на суму 235500,00 грн, ПДВ 47100,00 грн;

- № 111 від 07 грудня 2020 року на суму 390000,00 грн, ПДВ 78000,00 грн;

- № 112 від 07 грудня 2020 року на суму 312600,00 грн, ПДВ 62520,00 грн;

- № 113 від 09 грудня 2020 року на суму 255000,00 грн, ПДВ 51000,00 грн;

- № 114 від 09 грудня 2020 року на суму 230700,00 грн, ПДВ 46140,00 грн;

- № 115 від 11 грудня 2020 року на суму 260000,00 грн, ПДВ 52000,00 грн;

- № 116 від 11 грудня 2020 року на суму 218033,33 грн, ПДВ 43606,67 грн;

- № 133 від 30 грудня 2020 року на суму 275000,00 грн, ПДВ 55000,00 грн;

Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНТОБУД» (Постачальник (продавець)) склало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю (Отримувач (покупець)) податкові накладні:

- № 2 від 01 грудня 2020 року на суму 212000,00 грн, ПДВ 42400,00 грн;

- № 3 від 01 грудня 2020 року на суму 205000,00 грн, ПДВ 41000,00 грн;

- № 4 від 03 грудня 2020 року на суму 181166,67 грн, ПДВ 36233,33 грн;

- № 5 від 03 грудня 2020 року на суму 235500,00 грн, ПДВ 47100,00 грн;

- № 6 від 07 грудня 2020 року на суму 390000,00 грн, ПДВ 78000,00 грн;

- № 7 від 07 грудня 2020 року на суму 312600,00 грн, ПДВ 62520,00 грн;

- № 8 від 09 грудня 2020 року на суму 255000,00 грн, ПДВ 51000,00 грн;

- № 9 від 09 грудня 2020 року на суму 230700,00 грн, ПДВ 46140,00 грн;

- № 10 від 11 грудня 2020 року на суму 260000,00 грн, ПДВ 52000,00 грн;

- № 11 від 11 грудня 2020 року на суму 218033,33 грн, ПДВ 43606,67 грн;

- № 30 від 30 грудня 2020 року на суму 275000,00 грн, ПДВ 55000,00 грн;

Згідно платіжного доручення № 294 від 01 грудня 2020 року ТОВ «УКРЕНЕВО» сплатило на користь ТОВ «РЕНТОБУД» грошові кошти у сумі 1555000,00 грн, призначення платежу: оплата за проектно-наглядові згідно рахунку № 69 від 01 грудня 2020 року.

При цьому суд зауважує, що на час здійснення спірних господарських операцій контрагента позивача ТОВ «РЕНТОБУД» було включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також зареєстровано як платника податку на додану вартість, що не заперечується сторонами.

Оцінюючи податкові наслідки спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом суд виходить з того, що наявні податкові накладні та первинні документи дають можливість визначитися із суттю, змістом та обсягом господарських операцій, ідентифікувати їх учасників та перевірити правильність відображення операцій в податковому обліку.

Всі вищеозначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу вимог статті 9 Закону № 996 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. Також предмет вказаних господарських операцій позивача відповідає видам його господарської діяльності, що підтверджується аналізом господарських операцій з придбання послуг та подальшого їх використання у господарській діяльності з метою отримання прибутку.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що незначні помилки в оформленні первинних документів самі по собі не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій як таких за умови їх підтвердження іншими належними доказами. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2022 року у справі № 812/1564/15.

Крім цього, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої, зокрема у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 825/3419/14 наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та для відмови платнику податку на додану вартість у формуванні податкового кредиту за рахунок сум цього податку у ціні придбаних товарів (послуг), якщо інші об`єктивні дані свідчать про зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Щодо висновку контролюючого органу про непредставлення позивачем до перевірки звітів про надані послуги, де вказано вид і обсяг виконаних робіт, розшифрування виду проектно-наглядових робіт, кошторису розрахунку вартості виконання проектно-наглядових робіт суд зазначає таке.

У зв`язку з проведенням позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «УКРЕНЕВО» податковий орган надіслав останньому вимогу від 26 травня 2021 року № 1/13-01 «Про надання документів» (а.с.185, т.2), в якій просив надати оригінали та засвідчені підписом посадової особи та печаткою копії документів, що безпосередньо стосуються господарської діяльності із ТОВ «Українська будівельна компанія «Аркадія», ТОВ «РЕНТОБУД» за період грудень 2020 року.

Згідно листа ТОВ «УКРЕНЕВО» вих. № 11 від 31 травня 2021 року «Про надання документів та інформації» (а.с.101, т.1) позивач на вимогу контролюючого органу від 26 травня 2021 року № 1/13-01 надав документи щодо взаєморозрахунків із ТОВ «Українська будівельна компанія «Аркадія» та ТОВ «РЕНТОБУД», серед яких зазначено, зокрема (пункт 5 переліку) звіти до актів виконаних робіт та підтверджуючі документи про виконану роботу (фото).

Згідно власноручної розписки державного ревізора-інспектора Глуховецької Оксани Романівни, вчиненої на листі ТОВ «УКРЕНЕВО» вих. № 11 від 31 травня 2021 року, документи отримано 31 травня 2021 року.

В той же час в долученому представником відповідача до матеріалів справи Узагальненому переліку документів, які було використано при проведенні перевірки ТОВ «УКРЕНЕВО» (додаток 4 до акта перевірки від 08 червня 2021 року № 12424/13-01-07-06/42387922) (а.с.189, т.2) серед переліку документів, які контролюючий орган використав під час проведення перевірки позивача, звіти про надані послуги до актів виконаних робіт та підтверджуючі документи про виконану роботу (фото) відсутні.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні акти контролюючого органу про відмову платника податків надати документи (пункт 85.6 статті 85 ПК України), які зазначені у листі ТОВ «УКРЕНЕВО» вих. № 11 від 31 травня 2021 року «Про надання документів та інформації» (звіти до актів виконаних робіт та підтверджуючі документи про виконану роботу (фото)) та отримання яких контролюючий орган засвідчив власноручним підписом уповноваженої особи.

Натомість у позовній заяві та в процесі розгляду справи в судових засіданнях позивач наполягав на тому, що звіти до актів виконаних робіт та підтверджуючі документи про виконану роботу (фото) були надані ним контролюючому органу до перевірки. Також вказані звіти разом з відповідними світлинами долучені позивачем як письмові докази до матеріалів справи (а.с.63-100, т.1).

З огляду на це суд відповідно до вимог статті 9 КАС України, з метою з`ясування всіх обставин у справі, бере до уваги долучені позивачем до матеріалів справи звіти про надані послуги згідно договору № 27/07-20 до актів виконаних робіт, які відповідають вимогам первинного документа, та дають можливість визначитися із суттю, змістом та обсягом господарських операцій, ідентифікувати їх учасників тощо.

Також суд критично оцінює зауваження відповідача щодо актів надання послуг від 14 грудня 2020 року № 148 та № 149.

Так, в акті перевірки від 08 червня 2021 року № 12424/13-01-07-06/42387922 у розділі 3.1 «Перевірка проведених операцій із «ТОВ РЕНТОБУД» (43576784) наведено акти надання послуг № 148 та № 149 від 14 грудня 2020 року, які жодним чином не стосуються господарських відносин із ТОВ «РЕНТОБУД», а стосуються господарських відносин із Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Аркадія».

Суд враховує, що позапланова виїзна документальна перевірка позивача проводилася контролюючим органом з питань здійснення ТОВ «УКРЕНЕВО» взаємовідносин із Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна компанія «Аркадія» та ТОВ «РЕНТОБУД» за період грудень 2020 року.

Згідно листа ТОВ «УКРЕНЕВО» вих. № 11 від 31 травня 2021 року «Про надання документів та інформації» позивач на вимогу контролюючого органу від 26 травня 2021 року № 1/13-01 надав документи щодо взаєморозрахунків як із ТОВ «Українська будівельна компанія «Аркадія» так і ТОВ «РЕНТОБУД».

Разом з тим під час розгляду справи відповідачем не висловлено жодних доводів, чому акти надання послуг № 148 та № 149 від 14 грудня 2020 року, які жодним чином не стосуються господарських відносин із ТОВ «РЕНТОБУД» зазначені в акті перевірки від 08 червня 2021 року № 12424/13-01-07-06/42387922 у розділі 3.1 «Перевірка проведених операцій із «ТОВ РЕНТОБУД».

Суд також зауважує, що будь-яких судових рішень з приводу визнання недійсними правочинів між позивачем та його контрагентом або встановленої судовими рішеннями нікчемності правочинів із застосуванням відповідних правових наслідків, положень статей 207 та 208, 250 Господарського кодексу України, статей 203, 228 Цивільного кодексу України, які б вказували на такі правочини як на недійсні або вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, суперечить моральним засадам суспільства, порушує публічний порядок не надано.

Також відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між позивачем та його контрагентом, як і не доведено, що зміст укладеної між ними угоди не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів, або приховування дійсних об`єктів оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Не підтверджено відповідачем й невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Висновки ж контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентом ТОВ «РЕНТОБУД» ґрунтуються виключно на податковій інформації щодо можливого нездійснення операцій з придбання послуг у вказаного контрагента.

Суд уважає безпідставними посилання відповідача на обґрунтування висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства на податкову інформацію щодо ТОВ «РЕНТОБУД», оскільки вона носить виключно інформативний характер та сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Відповідно до статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; виключено; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 71.1 статті 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до абзацу першого пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Отже, перелік податкової інформації повинен мати документальний характер, є вичерпний та встановлюється законом, зокрема статтями 72, 83 Податкового кодексу України. Поряд з цим інформація повинна збиратися в порядку, встановленому законом, зокрема статтями 72, 73 Податкового кодексу України.

У постанові від 24 лютого 2022 року у справі № 420/8924/20 Верховний Суд вказав, що сама лише податкова інформація не є тим джерелом отримання податкової інформації, яка згідно з положеннями статті 83 Податкового кодексу України може бути підставою для висновків контролюючих органів під час проведення перевірок, а відтак не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства таким платником. Більш того, така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

З огляду на наведене будь-які припущення посадових осіб та моделювання ними ситуацій, за відсутності інших належних доказів, є не обґрунтованими, оскільки: по-перше, відомості, на яких базуються висновки податкового органу, не є податковою інформацією, адже не віднесені до такої законом (статті 72, 83 Податкового кодексу України), а враховуючи статтю 74 КАС України, є недопустимим доказом; по-друге, податковим органом не доведено дотримання процедури збору податкової інформації згідно положень статей 72, 73 Податкового кодексу України, що ставить під сумнів можливість взяття її до уваги.

Слід відзначити, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни в тому числі тими, які не були безпосередніми постачальниками товару, та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 816/5040/14, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами-постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Зазначене підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини: рішення від 09 січня 2007 року (заява № 803/02) у справі «Інтерсплав проти України»; рішення від 22 січня 2009 року (заява № 3991/03) «Справа Булвес проти Болгарії»; рішення від 18 березня 2010 року (заява № 6689/03) у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії».

Отже, лише встановлення в процесі судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та праві на отримання бюджетного відшкодування. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні бути підтверджені належними, достатніми, достовірними доказами із законних джерел у їх взаємній сукупності.

Крім того, позивач як платник податку не має обов`язку та повноважень здійснювати певний контроль за дотриманням усіма постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо ведення господарської діяльності та податкового законодавства, тому не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит тощо за можливу неправомірну діяльність будь-кого з його контрагентів.

Таким чином, платник податків, який придбав товар та або/послуги в особи, що порушує вимоги податкового законодавства, не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію та не знав про порушення правил ведення господарської діяльності та оподаткування своїм контрагентом або постачальниками товару (робіт/послуг) у ланцюгу постачання.

Проте відповідачем не встановлено та не доведено, що: фактичне виконання договору № 27/07-20 від 27 липня 2020 року не підтверджено належними та допустимими доказами, договір містить ознаки фіктивності, тобто вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Платник податків, який правильно застосовує норми податкового права, не повинен залежати у своїх правовідносинах з державною від іншого платника податків, який ці норми порушує. Норми податкового законодавства не визначають місцезнаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача), зокрема й щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту (пункт 17 постанови Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі № 820/3119/17).

Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також застосував Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії», «Булвес АД проти Болгарії», «Інтерсплав проти України», визначивши, що платник податків не може нести відповідальність за зловживання свого контрагента, якщо не буде доведено залученість цього платника до таких зловживань.

Дефектність та наявність ознак фіктивності контрагента платника податків сама собою не може свідчити про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність цих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні реальності або нереальності господарської операції, наявності або відсутності в ній ділової мети, яка згідно з підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту.

Також, слід зазначити, що суду не надано доказів того, що контрагент позивача ТОВ «РЕНТОБУД» на час вчинення господарських операцій не мав чинного статусу платника податку на додану вартість, а до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про його відсутність за місцезнаходженням, а тому наведені в акті доводи щодо неспроможності цього контрагента здійснювати певні види господарської діяльності відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведені та не підтверджені жодними доказами.

Щодо стосується доводів податкового органу про відсутність у контрагента-постачальника матеріальних та трудових ресурсів слід зазначити, що відсутність у контрагента умов, необхідних для здійснення господарської операції, сама по собі не свідчить про нереальність господарських операцій, адже контрагент може здійснювати реальні господарські операції та не обов`язково має бути виробником товару (послуги, робіт) і за відсутності дослідження первинних документів контрагента висновки про нереальність господарських операцій, обґрунтовані відсутністю трудових та матеріальних ресурсів контрагента, є передчасними.

Суд зазначає, що право платника податків на формування у податковому обліку витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість обумовлюється такими юридичними фактами, як реальність придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку, підтвердження необхідними первинними документами (у тому числі податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

При цьому суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо проведення контролюючими органами зустрічних звірок контрагента ТОВ «УКРЕНЕВО», або ж доказів проведення документальних перевірок (планових/позапланових) ТОВ «РЕНТОБУД» за наслідками здійснення господарських операцій з яким позивач формував відповідні показники.

За наведених обставин доводи, на які посилається податковий орган в акті перевірки позивача щодо нереальності господарських взаємовідносин із ТОВ «РЕНТОБУД» не відповідають обставинам справи, спростовуються доказами, наявними в справі та дослідженими під час розгляду справи.

Доводи ж про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника податків, зокрема на формування податкового кредиту.

Однак у цій справі, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені правові положення суд доходить висновку, що у розглядуваному випадку відповідачем не дотримано приписи частини 2 статті 2 КАС України, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 22 вересня 2021 року № 20930/13-01-07-06 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 01 липня 2021 року № 15469/13-01-07-06/42387922 суд зазначає таке.

Згідно з підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Наслідки відкликання податкового повідомлення-рішення визначені статтею 60 Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

При цьому згідно з пунктом 60.4 статті 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

Указані норми Податкового кодексу України кореспондуються з відповідними положеннями Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2020 року № 846) (далі Порядок).

Так, відповідно до пунктів 5, 7 розділу ІІ Порядку податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором та/або іншим зобов`язанням, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або разом зі штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Якщо за результатами адміністративного або судового оскарження […] штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку, наданої відповідними підрозділами контролюючого органу, до функцій яких належить розгляд скарг в адміністративному порядку та/або супроводження справ у судах, складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму […] штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, у тому числі за порушення норм іншого законодавства.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1, пунктом 3 розділу V Порядку податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму […] штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, що зазначені у раніше прийнятому податковому повідомленні-рішенні.

У випадках, визначених підпунктами 2 і 4 пункту 1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня отримання платником податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму […] штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, у тому числі за порушення норм іншого законодавства.

Аналіз наведених норм права вказує, що у разі якщо податкове повідомлення-рішення оскаржено платником податків в адміністративному порядку і наслідком такого адміністративного оскарження є зменшення контролюючим органом визначеної оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, зокрема суми штрафної (фінансової) санкції (штрафу), контролюючий орган приймає податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені. У такому випадку оскаржене в адміністративному порядку податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня отримання платником податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму штрафної (фінансової) санкції (штрафу).

Як встановив суд податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 01 липня 2021 року № 15469/13-01-07-06/42387922 позивач оскаржив в адміністративному порядку до Державної податкової служби України. Наслідком такого оскарження стало зменшення контролюючим органом вищого рівня суми штрафної (фінансової) санкції (штрафу), визначеної цим податковим повідомленням-рішенням (зі 125000,00 грн до 50000,00 грн).

22 вересня 2021 року контролюючий орган з урахуванням рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 15 вересня 2021 року № 21184-6/99-00-06-01-01-06 прийняв податкове повідомлення-рішення № 20930/13-01-07-06, яке містить зменшену суму штрафної (фінансової) санкції (штрафу).

Таким чином, в силу вимог пункту 60.4 статті 60 Податкового кодексу України та підпункту 2 пункту 1, пункту 3 розділу V Порядку з моменту отримання позивачем вказаного податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму штрафної (фінансової) санкції (штрафу), податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 01 липня 2021 року № 15469/13-01-07-06/42387922 вважається відкликаним.

Суд відзначає, що частина друга статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Оскільки податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 01 липня 2021 року № 15469/13-01-07-06/42387922 вважається відкликаним, то суд погоджується з доводами відповідача про те, що воно не породжує для позивача жодних юридичних обов`язків, не порушує його права, свободи чи законні інтереси, а тому у задоволені позовної вимоги про визнання такого податкового повідомлення-рішення протиправним та його скасування належить відмовити.

Щодо інших доводів сторін, які викладені у заявах по суті справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам позивача на підтримку заявлених позовних вимог та доводам відповідача на їх заперечення, позаяк вони не впливають на викладений вище висновок суду та наявність безумовних підстав для часткового задоволення адміністративного позову та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 22 вересня 2021 року № 20930/13-01-07-06.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частини 1, пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до платіжного доручення № 549 від 28 жовтня 2021 року при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 8250,00 грн. Тож, ураховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 3861,70 грн сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЕНЕВО» (вул. Золота, 7/44, м. Львів, 79039) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 22 вересня 2021 року № 20930/13-01-07-06.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЕНЕВО» (вул. Золота, 7/44, м. Львів, 79039, ) 3861,70 грн сплаченого судового збору відповідно до платіжного доручення № 549 від 28 жовтня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 23 вересня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.