Справа № 480/3436/21
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2022 року Справа № 480/3436/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Жучкова Т.В.,
представника позивача - Друченко Т.В.,
представника відповідача та третьої особи - Вортоломея М.Ф, ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3436/21 за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), третя особа: Офіс Генерального прокурора України,
про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
В С Т А Н О В И В:
1) визнати протиправним та скасувати наказ керівника Сумської обласної прокуратури №198к від 18.03.2021 про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора Роменської місцевої прокуратури з 19.03.2021;
2) визнати протиправним та скасувати рішення Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 17 від 09.03.2021 про неуспішне проходження атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності на навички прокурором Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_2 ;
3) поновити ОСОБА_2 на посаді прокурора Роменської місцевої прокуратури або на посаді, що є рівнозначною посаді прокурора Роменської місцевої прокуратури у Сумській обласній прокуратурі, з 19.03.2021;
4) стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.03.2021 в сумі 82 560, 00 грн.;
5) стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 25 804, 72грн. різниці між нарахованою відповідачем 1 заробітною платою у 2021 році та належною позивачеві заробітною платою відповідно до вимог ст. 81 Закону України Про прокуратуру.
Свої вимоги мотивує тим, що наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 198к від 18.03.2021р. та рішення Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 17 від 09.03.2021р. є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки, дізнавшись про не набрання необхідної кількості балів у зв`язку із збоєм комп`ютера та некоректною його роботою, а також його обладнання, на якому відбувалося тестування, позивач негайно, 23.02.2021р. звернулася до голови Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), яка забезпечувала складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички, із заявою, у якій повідомила про обставини збою роботи комп`ютера та його обладнання, та прохала надати можливість повторно пройти тестування другого етапу з використанням комп`ютерної техніки, а також прохала надати результати проходження тестування.
Проте, станом на день звернення до суду з цим позовом, позивач відповіді про результати розгляду його звернення до кадрової комісії - від самої кадрової комісії так і не отримала.
Натомість, 29.03.2021, під час ознайомлення з наказом про звільнення, вона отримала рішення Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізоні-го (на правах місцевих), № 17 від 09.03.2021 про неуспішне проходження нею 2 етапу атестації.
Таким чином, заяви позивача про збій комп`ютера та некоректну його роботу, а також його обладнання залишилися не розглянутими, а відповідач 2 порушив її право на оскарження рішення від 09.03.2021р. №17 про неуспішне проходження атестації до прийняття наказу про звільнення.
Зазначає, що атестацію прокурорів місцевих прокуратур повинні здійснювати кадрові комісії обласних прокуратур. Однак, з наявних у позивача доказів вбачається, що Сумською обласною прокуратурою кадрова комісія з атестації прокурорів місцевих прокуратур не створювалася.
Особовий склад Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) визначено, а не затверджено наказом Генерального прокурора № 545 від 17.11.2020 та подальшим Наказом Генерального прокурора № 62 від 11.03.2021.
Повноваження цієї комісії на проведення атестації прокурорів місцевих прокуратур Сумської області цим наказом не визначено.
Крім того, ОСОБА_2 посилається на те, що у зв`язку із тим, що Сумська обласна прокуратура не перебуває у стані припинення, то вказане фактично свідчить про ненастання події, з якою пов`язано можливість застосування положень п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», яка передбачає звільнення у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Тому позивач просить поновити її на посаді прокурора Роменської місцевої прокуратури та стягнути із Сумської обласної прокуратури на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Також позивач просить стягнути із Сумської обласної прокуратури 25 804, 72грн. різниці між нарахованою відповідачем 1 заробітною платою у 2021 році та належною позивачеві заробітною платою відповідно до вимог ст. 81 Закону України Про прокуратуру, оскільки рішенням Конституційного суду від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Проте відповідачем фактично нараховано ОСОБА_2 за період з січня до лютого 2021 року 42 995, 28 грн..
Отже, на думку позивача, різниця між фактично нарахованою їй заробітною платою та заробітною платою, яка повинна їй виплачуватися, з урахуванням рішення Конституційного Суду від 26.03.2020р. № 6-р/2020, становить 25 804, 72 грн., яку вона вважає за необхідне стягнути на свою користь із Сумської обласної прокуратури.
Ухвалою від 26.04.2021р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
20.05.2021р. від прокуратури Сумської області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.64-82), в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що за приписами пп. 2 п. 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.
Позивачем на виконання пункту 10 Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 03.10.2019р. №221, Генеральному прокурору подано заяву встановленої форми про переведення на посаду прокурора в окружну прокуратуру та про намір пройти атестацію.
Отже , ОСОБА_2 надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, її буде звільнено на підставі п. 9 ч. 1 статті 51 Закону № 1697-VІІ.
Відповідно до п. 6 розділу III Порядку прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Керуючись вказаними нормами, ОСОБА_2 приймала участь 23.02.2021р. у складенні іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки під час атестації прокурорів (2 етап).
За наслідками складання цього іспиту позивач набрала 89 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (93 бали), внаслідок чого її не допущено до проходження наступного етапу атестації - співбесіди.
Вказані результати відображені у відповідній відомості, у якій позивач поставила власний підпис, чим підтвердила їх достовірність. У примітках до цієї відомості будь-які зауваження з боку позивача щодо процедури та порядку складання іспиту відсутні.
На засіданні тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 09.03.2021, відповідно до приписів підпункту 13, 16, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113- IX, п. 6 розділу І, п.п. 5, 6 розділу III Порядку № 221, за наслідками розгляду заяв прокурорів щодо повторного складання тестування, правомірно прийнято рішення № 17 від 09.03.2021р. про неуспішне проходження ОСОБА_2 атестації, яке стало підставою для прийняття Сумською обласною прокуратурою наказу №198к від 18.03.2021р. про звільнення її із займаної посади.
Доводи позивача щодо відсутності факту ліквідації чи реорганізації Сумської місцевої прокуратури та відсутності у зв`язку з цим, підстав для звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, а також відсутності в оскаржуваному наказі конкретної підстави для звільнення (реорганізація, ліквідація чи скорочення кількості прокурорів), на думку представника Сумської обласної прокуратури, не можуть братися до уваги, оскільки такої умови як прийняття уповноваженими органами чи особами рішень про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, скорочення кількості прокурорів вказаним пунктом не передбачено.
У цьому випадку юридичним фактом, що зумовило звільнення ОСОБА_2 на підставі вищезазначеної норми, не є завершення процесу ліквідації, реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання певної події - наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.
Пункт 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ не передбачає в якості умови для звільнення прокурора саме наявність факту ліквідації, реорганізації або скорочення посад прокурорів.
Крім того, п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
Враховуючи викладене, на думку представника прокуратури, наказ №198к від 18.03.2021р. про звільнення позивача із займаної посади є правомірним та скасуванню не підлягає, внаслідок чого відсутні й підстави для поновлення її на роботі та для стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Крім того, представник відповідача у відзиві зазначає, що ОСОБА_2 не має права на отримання заробітної плати відповідно до положень ст. 81 Закону № 1697 у зв`язку тим, що у її період роботи, з часу утворення Сумської обласної прокуратури та на час її звільнення вона не мала статусу прокурора окружної прокуратури.
Відповідно до п.п. 7, 18 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Оскільки ОСОБА_2 неуспішно пройшла атестацію, то вона не була переведена до Роменської окружної прокуратури Сумської області та залишалась на час звільнення прокурором із правовим статусом прокурора місцевої прокуратури.
Відповідно, заробітна плата та надбавки за вислугу років працівникам місцевих прокуратур, у тому числі ОСОБА_2 , правомірно сплачувались у розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (із змінами та доповненнями) та від 09.12.2015 № 1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» (із змінами та доповненнями), якими затверджені схеми (розміри) посадових окладів та розмір надбавки за вислугу років працівникам органів прокуратури.
25.05.2021р. від представника третьої особи Офісу Генерального прокурора надійшли письмові пояснення (а.с.90-112), в яких у задоволенні позову просив відмовити, оскільки створення тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) відбулося за наказом Генерального прокурора від 17.11.2020 № 545 (зі змінами, внесеними наказом Генерального прокурора від 11.03.2021 № 62) в межах повноважень та в порядку, який визначений законом - пунктами 9, 11, 22 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ та на виконання його мети - проведення заходів із реформи органів прокуратури.
Таким чином, створення кадрових комісій, в тому числі тринадцятої кадрової комісії з атестацій прокурорів місцевих прокуратур та затвердження порядку їх роботи відбулося за наказом Генерального прокурора в межах тих повноважень та порядку, який був визначений законом (пунктами 9, 11, підпунктом 8 пункту 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX).
Отже, твердження ОСОБА_2 щодо неправомірності формування кадрової комісії є безпідставними.
Зазначає, що за наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (другий етап атестації) позивачка набрала 89 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, і її не допущено до проходження наступного етапу атестації - співбесіди.
До, під час та після тестування позивачка не зверталася до кадрової комісії про погане самопочуття чи технічні проблеми під час тестування. Іспит не переривався, акти про дострокове завершення тестування не складалися
Згідно з протоколом засідання кадрової комісії від 09.03.2021 № 5, на якому розглядалася заява ОСОБА_2 про повторне проходження тестування, кадровою комісією не фіксувалися факти технічних проблем системи тестування 23.02.2021р.
Також згідно з Актом позапланової перевірки роботи інструменту «PSYMETRIX» та локального сервера від 23.02.2021р. збоїв, в тому числі часових затримок, у подачі запитань, обробці запитань та інших технічних проблем у роботі сервера не виявлено.
Ні Законом № 113-IX, ні Порядками № 221 та № 233 кадрові комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур неуповноважені інформувати про результати розгляду заяв про перенесення іспитів, визначення нового часу для складання іспиту та з інших питань.
Тому доводи позову про відсутність належного розгляду та врахування звернень позивача при прийнятті оскаржуваного рішення не відповідають дійсності та не ґрунтуються на вимогах законодавства.
Підставу звільнення в наказі сформульовано відповідно до п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, тобто у зв`язку з рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження ним атестації.
Крім того, як стверджує представник третьої особи у письмових поясненнях, необґрунтованими є доводи позову щодо стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.03.2021р., оскільки наказом керівника Сумської обласної прокуратури від 18.03.2021 № 198к ОСОБА_2 звільнено з посади з 19.03.2021р.
За даними бухгалтерської служби Сумської обласної прокуратури ОСОБА_2 у період з 11.03.2021р. до 26.03.2021р. перебувала на лікарняному згідно із листком непрацездатності (серія АЛА №381025 від 26.03.2021р.).
Тому, з урахуванням вимог ст.19, ч.2 ст.22, ч.1 ст.31, ч.5 ст.32, ч.1 ст.34 Закону України від 23.09.1999 № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» після надходження коштів з Фонду на рахунок Сумської обласної прокуратури матеріальне забезпечення ОСОБА_2 буде виплачено в найближчий строк, установлений для виплати зарплати (пункт 1 частина 2 статті 32 Закону № 1105).
Отже, не зважаючи на звільнення ОСОБА_2 з 19.03.2021р., матеріальне забезпечення згідно з листком непрацездатності їй буде здійснено до 26.03.2021 включно, а тому вимога про виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 19.03.2021р. є безпідставною, оскільки це призведе до подвійної оплати по 26.03.2021р. включно.
Таким чином датою початку виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 є 27.03.2021р.
Враховуючи викладене, представник третьої особи просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Ухвалою від 14.09.2021р. підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду, проте судові засідання були відкладені внаслідок неявки представників сторін, а також за клопотанням представника позивача та внаслідок введення в Україні військового стану.
В судовому засіданні від 22.09.2022р. представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Представник відповідача Сумської обласної прокуратури та третьої особи Офісу Генерального прокурора у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях від 25.05.2021р.
Представник відповідача Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, про причини неявки не повідомив.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала в органах прокуратури з 06.04.1999, а з 15.12.2015 - на посаді прокурора Роменської місцевої прокуратури.
Наказом керівника Сумської обласної прокуратури 198 к від 18.03.2021р. позивача звільнено з посади прокурора Роменської місцевої прокуратури Сумської області за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
З наказом керівника Сумської обласної прокуратури № 198 к від 18.03.2021р. ОСОБА_2 ознайомлена 29.03.2021р.
Наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 198к від 18.03.2021 винесено відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про прокуратуру», п. 3, пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113- IX).
Підставою для прийняття оспорюваного наказу стало рішення Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 17 від 09.03.2021р. за наслідками складання нею іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності на навички.
Не погоджуючись із наказом керівника Сумської обласної прокуратури №198к від 18.03.2021р. та рішенням Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №17 від 09.03.2021р., ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
За змістом статей 2, 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.
Статтею 4 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі також - Закон № 1697-VII) встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом № 1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (діє з 25 вересня 2019 року) запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону № 1697-VII були внесені зміни.
Статтею 14 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку із внесенням до неї змін Законом № 113-ІХ передбачено скорочення кількості прокурорів органів прокуратури.
Зокрема, змінами, внесеними законодавцем, установлено, що загальна чисельність прокурорів органів прокуратури становить не більше 10 000 осіб. Приведення відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про прокуратуру» кількісного складу органів прокуратури здійснюється, крім іншого, шляхом проведення атестації на виконання вимог Закону № 113-ІХ.
У тексті Закону № 1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно словами «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».
Згідно з пунктами 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ встановлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Згідно з пунктом 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Пунктом 14 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.
На виконання вимог Закону № 113-IX наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).
За визначенням, що міститься в пункті 1 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX і цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
Згідно із Графіком складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки на загальні здібності та навички (другий етап) для групи 1 призначено на 23 лютого 2021 року із 09год 35 хв до 10год 15 хв.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора. У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора. У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора. Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документа, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.
Зокрема, спірні правовідносини, які склались у цій справі, зводяться до питання щодо правомірності звільнення позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), у зв`язку з неуспішним проходженням прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
При цьому, одним із ключових у цій справі є питання щодо правильного розуміння сутності нормативного врегулювання підстав звільнення прокурорів (слідчих органів прокуратури) з посади прокурора, що міститься в пункті 19 розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», а саме: чи обов`язкового для звільнення прокурора в разі неуспішного проходження ним атестації є ще й одна з таких підстав, як ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»).
Зі змісту пункту 19 Закону № 113-IX можна зробити висновок, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї з таких підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
Правовий аналіз цієї норми дає змогу зробити висновок про те, що: по-перше, підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1 - 4 пункту 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації; по-друге, закон не вимагає додаткової підстави для звільнення, зокрема такої, як ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Закон визначає, що звільнення відбувається не з підстав, установлених пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», а на підставі цього пункту, що є нормативною підставою.
Отже, підставою для звільнення є одна з підстав, передбачених підпунктами 1 - 4 пункту 19 розділу ІІ Закону № 113-IX, а нормативною підставою є пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Такий висновок ґрунтується ще й на тому, що загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді передбачені статтею 51 Закону України «Про прокуратуру». Пункт 9 частини першої цієї статті встановлює, що прокурор звільняється з посади у разі, зокрема, ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Безпосередні умови звільнення прокурора з посади, передбачені статтями 52 - 60 цього Закону, норми яких кореспондуються з нормами щодо загальних умов звільнення, що встановлені частиною першою статті 51 цього Закону.
Зокрема, щодо приписів пункту 9 частини першої статті 51 цього Закону, то їм відповідають положення статті 60 цього Закону, якими конкретизовано підстави звільнення прокурора з посади в разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Водночас варто зауважити, що дію статті 60 зупинено до 1 вересня 2021 року (абзац четвертий пункту 2 розділу II Закону № 113-IX), а тому з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», прокурора не може бути звільнено з посади в період зупинення дії цієї норми, тобто в період проходження ним атестації.
Частиною п`ятою статті 51 зазначеного Закону визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Отже, саме з 25 вересня 2019 року особливості застосування до прокурорів положень пункту 1 частини першої, частини другої статті 40, статей 42, 42-1, частин першої - третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України установлюються Законом України «Про прокуратуру».
Тому з 25 вересня 2019 року саме цей Закон, а не Кодекс законів про працю України поширюється на правовідносини між ОСОБА_2 і відповідачами.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд і в постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 804/211/16.
За такого правового врегулювання спірні правовідносини, які пов`язані з проходженням прокурором публічної служби та звільнення з підстав, що оспорюються в цьому позові, урегульовані спеціальними законодавчими актами.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог пунктів 9, 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX ОСОБА_2 подала заяву у встановлений строк за визначеною формою, у зв`язку з чим останню допущено до проходження атестації прокурорів.
У цій заяві позивач підтвердила своє бажання пройти атестацію, вказала на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком № 221, зокрема й щодо того, що в разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком № 221, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, її буде звільнено з посади прокурора (а.с.121).
Отже, позивач фактично погодилася зі встановленими умовами проведення атестації.
Позивач успішно склала іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Водночас за наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (другий етап атестації) ОСОБА_2 набрала 89 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (93), і її не допущено до проходження наступного етапу атестації - співбесіди.
Ці результати відображені у відповідній відомості, в якій позивач поставила власний підпис, чим підтвердила їх достовірність (а.с.135).
У примітках до цієї відомості будь-які зауваження з боку ОСОБА_2 щодо процедури та порядку складання іспиту на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки відсутні, зокрема скарги про технічні збої та несправність системи при проведенні тестування. Результати іспиту вона не оскаржувала.
Суд зазначає, що у разі незгоди з порядком проведення тестування, виявленням збою у роботі комп`ютерної техніки чи будь-якої іншої несправності під час складання іспиту, позивач мала право (можливість) це зафіксувати у письмовому вигляді, зробити примітки чи зауваження уповноваженим особам, чого нею не було зроблено.
Відповідно до протоколу засідання кадрової комісії від 09.03.2021 № 5, на якому розглядалася заява ОСОБА_2 про повторне проходження тестування, кадровою комісією не фіксувалися факти технічних проблем системи тестування 23.02.2021р.
Також згідно з Актом позапланової перевірки роботи інструменту «PSYMETRIX» та локального сервера від 23.02.2021р. збоїв, в тому числі часових затримок, у подачі запитань, обробці запитань та інших технічних проблем у роботі сервера не виявлено.
Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку № 221 встановлено, що прокурор, який за результатами складання іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
У зв`язку із цим тринадцята кадрова комісія на підставі пунктів 13, 16, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, пункту 6 розділу І, пунктів 5, 6 розділу ІІІ Порядку № 221 прийняла рішення від 09 березня 2021 року №17 про неуспішне проходження ОСОБА_2 атестації (а.с.141).
Аналізуючи згадані обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржуване позивачем рішення кадрової комісії є обґрунтованим, мотивованим, містить посилання на нормативно-правові акти, обґрунтування щодо набрання позивачем за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички 89 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.
При цьому щодо посилань позивача на відсутність ознак ліквідації та реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду, станом на час її звільнення з посади, суд вважає необхідним зазначити, що в цьому разі юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі зазначеної норми (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»), є не закінчення процесу ліквідації чи реорганізації або завершення процедури скорочення чисельності прокурорів, а виключно наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.
Водночас, слід відмітити, що Конституційний Суд України у Рішенні від 08 липня 2003 року № 15-рп/2003 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проведення атестації державних службовців» (справа про атестацію державних службовців) зазначив, що атестація є одним із способів перевірки та оцінки кваліфікації працівника, його знань і навичок. Вона передбачена частиною шостою статті 96 КЗпП України, положення якого поширюються і на державних службовців з урахуванням особливостей, установлених Законом України «Про державну службу». Згідно з цією нормою атестацію можуть проводити власник або уповноважений ним орган. Такими органами відповідно до законодавства України є, зокрема, всі органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Атестація окремих категорій державних службовців передбачена й іншими законами України, зокрема й «Про прокуратуру».
Тобто запровадження Законом № 113-IX атестації прокурорів Генеральної прокуратури України як однієї з умов для їх переведення в Офіс Генерального прокурора пов`язане, зокрема, зі створенням передумови для побудови системи прокуратури, кадровим перезавантаженням органів прокуратури та способом перевірки та оцінки кваліфікації чинних прокурорів на відповідність їх посадам прокурора в таких органах. Така атестація визначена законодавцем та відбувалася у спосіб і порядок, що є чинними і стосуються усіх прокурорів, які має намір пройти атестацію, а тому не може вважатися протиправною.
Крім того, суд бере до уваги, що ОСОБА_2 , подаючи заяву про намір пройти атестацію, цілком і повністю була ознайомлена з умовами та процедурами проведення атестації та погодилася на їх застосування.
Тобто позивач розуміла наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113-IX. В іншому разі позивач мала повне право відмовитися від проведення такої атестації та не подавати відповідної заяви чи окремо оскаржувати відповідний Порядок проходження прокурорами атестації, чого вона не зробила.
Отже, законодавець, увівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, вказав, які саме дії мають учинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації. Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю.
Відповідно набрання позивачем за результатами іспиту у формі анонімного тестування під час другого етапу атестації 89 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, є безумовною підставою згідно з пунктом 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX і пункту 5 розділу ІІ Порядку № 221 для її недопущення до наступних етапів атестації та прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Прийняти інше, крім указаного, рішення не було правових підстав.
Згідно з пунктом 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію. Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.
Водночас відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Відтак, за наявності відповідного рішення тринадцятої кадрової комісії від 09 березня 2021 року №17 про неуспішне проходження позивачем атестації, керівник Сумської обласної прокуратури на підставі вказаної норми Закону № 113-IX видав оскаржуваний наказ від 18 березня 2021 року № 198к про звільнення ОСОБА_2 із посади прокурора Роменської місцевої прокуратури Сумської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», з 19 березня 2021 року.
Зважаючи на те, що звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» прямо передбачене підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX і пов`язане, зокрема, з наявністю рішення тринадцятої кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, суд дійшов висновку про те, що відповідачем обґрунтовано визначено звільнення позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з підстав, передбачених підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX.
Крім того, суд погоджується із доводами представника відповідача та третьої особи про те, що у спірних правовідносинах позивач перебувала у стані повної правової визначеності, коли, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, не могла не усвідомлювати юридичних наслідків непроходження одного з етапів атестації, із правилами якої вона погодилася, подавши заяву.
Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що правові підстави для визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення кадрової комісії та для визнання наказу про звільнення з посади позивача незаконними були відсутні.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 200/5038/20-а, від 21 вересня 2021 року у справі № 160/6204/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 440/2682/20 та від 06.10.2021р. у справі №450/5544/20.
Отже, наказ керівника прокуратури Сумської області від 18 березня 2021 року №198к виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_2 на посаді прокурора Роменської місцевої прокуратури або на посаді, що є рівнозначною посаді прокурора Роменської місцевої прокуратури у Сумській обласній прокуратурі, з 19.03.2021р. та про стягнення з Сумської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.03.2021р. в сумі 82 560,00 грн.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 25 804, 72грн. різниці між нарахованою відповідачем 1 заробітною платою у 2021 році та належною позивачеві заробітною платою відповідно до вимог ст. 81 Закону України Про прокуратуру, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 81 Закону № 1697-VII встановлено, що заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Законом України № 113-ІХ від 19.09.2019р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (в подальшому Закон України № 113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019р., запроваджено реформування системи органів прокуратури та внесено зміни до Закону України «Про прокуратуру» 1697-VІІ від 14.10.2014р., зокрема, замість системи органів прокуратури, яка складається з Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, після проведення атестації прокурорів передбачено побудову нової структури: Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (ст. 7 Закону № 1697-VІІ).
Пунктом 66 вказаного Закону № 113-ІХ частину 3 статті 81 Закону № 1697-VІІ викладено в такій редакції: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».
Відповідно до п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Пунктом 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 113-ІХ встановлено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у регіональних прокуратурах чи місцевих прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах чи окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Таким чином, починаючи з 25.09.2019р. (дата набрання чинності Закону №113-ІХ), отримання прокурорами посадового окладу у розмірі, встановленому ст. 81 Закону № 1697-VІІ, пов`язано з набуттям ними статусу прокурорів окружної прокуратури, чому в свою чергу мало передувати переведення до таких окружних прокуратур, після проходження відповідної атестації.
Крім того, проведення атестації прокурорів визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що оплата праці прокурорів, які до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури відповідно, працювали в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах або військових прокуратурах, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, якою на час виникнення спірних відносин була постанова Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» із урахуванням відповідних змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015р. та № 1013 від 09.12.2015р.
Суд зазначає, що Закон України № 113-ІХ є чинним, неконституційним не визнавався, а тому підлягає застосуванню у спірних відносинах.
Оскільки позивач у період (з 27.03.2020р. до 19.03.2021р.) перебувала на посаді прокурора Роменської місцевої прокуратури Сумської області та не була переведена до окружної прокуратури, а відтак заробітна плата за цей період, в тому числі й за 2021 рік, їй виплачувалася відповідно до чинного законодавства, яке встановлювало оплату праці працівників місцевих органів прокуратури, а не окружних.
При цьому, стаття 81 Закону України «Про прокуратуру» стосувалася у спірний період Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, а відтак, не поширювалася на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд погоджується із доводами представника Сумської обласної прокуратури, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати в 2021 році діяв на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З системного аналізу чинного законодавства, фактичних обставин справи та досліджених у справі доказів суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України підстави для стягнення судових витрат у цій справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), третя особа: Офіс Генерального прокурора України, про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити .
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.09.2022р.

Суддя О.О. Осіпова