Справа № 380/21661/21
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року справа №380/21661/21

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сов`як Д.О.,

представника позивача Бердара С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради,

Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління

про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (відповідач 1), Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління (відповідач 2), у якому з врахуванням уточнень заявлено позовні вимоги: визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами № 16-Д від 08.02.2021 в частині демонтажу вивіски із зображенням знаку для товарів і послуг donerlab за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 0,7x,0,5м.; зобов`язати Комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління повернути фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 належну на праві власності демонтовану вивіску із зображенням знаку для товарів і послуг donerlab за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 0,7x,0,5м.; стягнути з Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на користь фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Ухвалою від 29.11.2021 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою від 08.12.2021 відкрито загальне позовне провадження у адміністративній справі, підготовче засідання призначено на 18.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства здійснює підприємницьку діяльність у сфері надання послуг мобільного харчування як фізична особа підприємець. З метою здійснення підприємницької діяльності позивачем орендовано нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором № 01/01-2021 від 01.01.2021. У зв`язку з цим, позивачем встановлено на фасаді будівлі за вказаною вище адресою інформаційну вивіску зі знаком для товарів і послуг «donerlab», розміром 0,7х0,5 м.

23.02.2021 КП «Адміністративно-технічне управління» здійснило демонтаж вивіски на виконання наказу Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради «Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами» № 16-Д від 08.02.2021.

Позивач звертає увагу, що згідно доданих до Акту проведення демонтажу спеціальних конструкцій № 10 від 23.02.2021 фотозображень, вивіска із інформацією про знак для товарів і послуг «donerlab» встановлена біля входу у орендоване позивачем приміщення на зовнішній стороні будівлі не вище першого поверху. При цьому вивіска має інформаційний характер і не містить жодних закликів до придбання товару, що реалізується позивачем.

Позивач стверджує, що встановлена позивачем вивіска не є зовнішньою рекламою у розумінні Правил розміщення зовнішньої реклами та Закону України «Про рекламу», а відтак її встановлення не потребує отримання дозвільних документів.

Позивач повідомляє, що 21.10.2020 ним подано заяву на реєстрацію словесного знака для товарів і послуг «donerlab», яка зареєстрована за порядковим номером m202021889. Позивач покликається на п.п.1,2 ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», вказує, що права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки, а свідоцтво надає його власнику право використовувати торговельну марку та інші права, визначені цим Законом.

Позивач вважає оскаржуваний наказ незаконним, а демонтаж належної йому вивіски протиправним, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач 2 не погодився з заявленими позовними вимогами, подав відзив на позовну заяву, у якому стверджує, що ОСОБА_2 самовільно, без отримання дозволу на розміщення реклами, встановив спеціальну конструкцію зовнішньої реклами на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу». На підставі наказу Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради «Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами» № 16-Д від 08.02.2021 проведено демонтаж самовільно встановленої конструкції. При обстеженні території інженером КП «Адміністративно-технічне управління» було виявлено відсутній куток споживача всупереч Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки не було подано документи чи інформацію щодо здійснення діяльності суб`єктом господарювання в закладі за вказаною адресою, власника конструкції встановити не вдалося, демонтаж проводився як демонтаж тимчасових конструкцій власник яких не відомий. Демонтована конструкції передана на зберігання до КП «Адміністративно-технічне управління» відповідно до процедури, передбаченої рішенням Львівської міської ради № 569 від 21.05.2010.

Відповідач 2 зазначає що інформація, що містилася на демонтованих конструкціях була спрямована на необмежене коло осіб, що рухаються вулицею, які ще не є споживачами, але можуть стати ними, зацікавившись зазначеною рекламою.

Відповідач 2 звертає увагу, що позивач не надав жодної інформації щодо реєстрації права на знак для товарів та послуг працівникам КП «Адміністративно-технічне управління», не долучив жодних документів, що свідчили б про реєстрацію права на знак для товарів та послуг.

Відповідач 2 наполягає, що оскільки на дату проведення демонтажу рекламних конструкцій оспорюваний наказ Департаменту економічного розвитку № 16-Д від 08.02.2021 був чинний, отже й демонтаж конструкцій законний, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

12.04.2022 у підготовчому засіданні відкладено розгляд справи до 10.05.2022.

10.05.2022 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 09.06.2022.

Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву.

09.06.2022 відкладено розгляд справи у судовому засіданні до 07.07.2022.

Відповідач 1 подав письмові пояснення у справі, у яких Департамент економічного розвитку Львівської міської ради просить відмовити у задоволенні позовних вимог, аргументи у спростування позовних вимог викладено аналогічні, аргументам наведеним відповідачем 2 у відзиві на позовну заяву.

07.07.2022 заслухано пояснення представників сторін, досліджено докази, оголошено перерву до 30.08.2022.

30.08.2022 оголошено перерву у судовому засіданні до 15.09.2022.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, представники відповідачів проти позову заперечили з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, заслухавши представника позивача та представників відповідачів, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_2 зареєстрований у ЄДР фізичною особою підприємцем 09.04.2015, номер запису 0051309, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , основний вид діяльності 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

Позивачем орендовано нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором № 01/01-2021 від 01.01.2021.

Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради виявлено факт самовільного встановлення спеціальної конструкції зовнішньої реклами на фасаді будинку на АДРЕСА_1 . розміром 0,7х0,5 м. власник якої не відомий.

Наказом Департаменту економічного розвитку ЛМР від 08.02.2021 № 16-Д «Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами» зобов`язано КП «Адміністративно-технічне управління» до 09.08.2021 демонтувати самовільно встановлені конструкції зовнішньої реклами, зокрема спеціальну конструкцію зовнішньої реклами, розміщену на фасаді будинку на АДРЕСА_3 , пл.6/7. розміром 0,7х0,5 м.

Згідно акта №10 проведення демонтажу спеціальних конструкцій від 23.02.2021, на підставі наказу Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 08.02.2021 № 16-Д «Про демонтаж самовільно встановлених рекламних конструкцій зовнішньої реклами», на замовлення КП «Адміністративно-технічне управління» здійснено демонтаж спеціальної конструкції зовнішньої реклами на фасаді будинку на АДРЕСА_1 , розміром 0,7х 0,5м.

Згідно доданих до акту проведення демонтажу спеціальних конструкцій № 10 від 23.02.2021 фотозображень, йдеться про вивіску «donerlab», яка встановлена біля входу у орендоване позивачем приміщення на зовнішній стороні будівлі не вище першого поверху і належить ФОП ОСОБА_4 .

Демонтована конструкція передана на зберігання до КП «Адміністративно-технічне управління».

Вважаючи дії відповідачів протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Засади рекламної діяльності в Україні, а також відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами на території України регулює Закон України «Про рекламу» від 03.07.1996 № 270/96- ВР (далі Закон України «Про рекламу»).

Статтею 1 Закону України «Про рекламу» визначено, що реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Цією ж статтею передбачено, що зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно ч. 8 ст. 8 Закону України «Про рекламу» розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Положеннями ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» встановлено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Статтею 16 Закону України «Про рекламу» передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб`єктом, не є рекламою у розумінні ч. 8 ст. 8 та ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», а отже її розміщення не потребує одержання відповідного дозволу.

Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29 грудня 2003 року (далі - Типові правила).

При цьому, відповідно до п. 2 Типових правил спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та не наземні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами; вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

За приписами п. 45 Типових правил контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 46 Типових правил у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих правил звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Згідно п. 48 Типових правил №2067 вивіски чи таблички повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов`язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об`єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. метрів. Забороняється вимагати від суб`єктів господарювання будь-які документи для розміщення вивісок чи табличок, не передбачені законодавством.

Відповідно до п. 49 Типових правил демонтаж вивісок чи табличок, розміщених з порушенням вимог цих Правил, здійснюється у разі: припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичної особи - підприємця; невідповідності розміщення вивіски чи таблички вимогам щодо її розміщення, наданим у визначенні, та архітектурним вимогам, державним нормам, стандартам і правилам, санітарним нормам; порушення благоустрою території.

Розміщені вивіски чи таблички підлягають демонтажу за рахунок коштів юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців, якими вони були встановлені.

Рішенням виконкому Львівської міської ради №569 від 21.05.2010 року затверджено Правила розміщення зовнішньої реклами у м. Львові.

Відповідно до п.п. 2.1. пункту 2 Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена у будь-якій формі та у будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо такої особи чи такого товару. Зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Таким чином, відповідно до Закону України «Про рекламу» реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару, а вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відтак, реклама - це інформація, а вивіска чи табличка - спосіб розміщення інформації. Вивіска чи табличка може мати як рекламний характер, так і інформаційний характер.

Суд звертає увагу, що відповідно до закріплених визначень в Законі України «Про рекламу» є два критерії розмежування вивісок та зовнішньої реклами - місце розташування та зміст інформації, оскільки зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до Типових правил вивіски чи таблички повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов`язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об`єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. метрів.

Проте, обмеження щодо розміру стосується виключно правил використання вивісок, порушення яких має наслідком застосування відповідальності, зокрема, у вигляді демонтажу, як це передбачено п. 49 Типових правил, натомість не змінює належність такої конструкції до вивісок (таблички), а не реклами, оскільки не є критерієм розмежування рекламного носія та інформаційної таблички.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.08.2018 у справі № 814/2539/14.

Суд встановив, що на фасаді будинку на вул. Міцкевича, пл..6/7. у м. Львові, в якому на праві договору оренди здійснює діяльність позивач, не вище першого поверху розміщено вивіску « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка належить ФОП ОСОБА_4 .

Візуальний аналіз вказаної конструкції дає підстави зробити висновок, що така конструкція і напис на ній носить інформаційний характер, не містять закликів до придбання конкретного товару чи отримання послуг, інформація не формує та не підтримує обізнаність споживачів реклами та їх інтересу щодо фізичної особи чи конкретного товару (послуг), що поставляється/надається позивачем, а тому не є рекламою.

Отже, вказаний напис не є рекламою, оскільки не вказує на конкретний, індивідуально визначений товар, із зазначенням найменування, якісні показники, країну походження, виробника, тощо.

Суд зауважує, що така конструкція розташована на будинку не вище першого поверху, біля входу у приміщення, яке орендує позивач, що дає підстави ідентифікувати її як вивіску або табличку. Розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №323/1767/17, від 04.09.2019 у справі №1340/4421/18, від 11.11.2019 у справі №323/1360/17.від 27.02.2020 у справі №405/4704/15-а, від 25.03.2020 у справі №461/4489/16-а.

Суд приймає до уваги покликання позивача на те, що ним 21.10.2020 подано заяву на реєстрацію словесного знака для товарів і послуг «donerlab», яка зареєстрована за порядковим номером m202021889. Згідно з відомостями, які внесені до Спеціальної інформаційної системи Укрпатенту (https:sis.ukrpatent.org/uk/search/simple) знак для товарів і послуг «donerlab» зареєстровано 03.08.2022. Цією ж датою позивачу видано Свідоцтво на торговельну марку № 323111, копію якого долучено до матеріалів справи

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами № 16-Д від 08.02.2021 в частині демонтажу вивіски із зображенням знаку для товарів і послуг donerlab за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 0,7x,0,5м. та для захисту прав позивача зобов`язати Комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління повернути фізичній-особі підприємцю ОСОБА_3 належну на праві власності демонтовану вивіску із зображенням знаку для товарів і послуг donerlab за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 0,7x,0,5м.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З вищенаведеного слідує, що для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу спричинення йому моральної шкоди саме оскаржуваними діями (рішенням) відповідачів та настання будь-яких негативних наслідків для позивача у вигляді моральної шкоди.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати покласти на відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 72-77, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами № 16-Д від 08.02.2021 в частині демонтажу вивіски із зображенням знаку для товарів і послуг donerlab за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 0,7x,0,5м.

Зобов`язати Комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 демонтовану вивіску із зображенням знаку для товарів і послуг donerlab , яка була встановлена за адресою: АДРЕСА_1 розміром 0,7x,0,5м.

Відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування Львівської міської ради (, адреса: пл. Ринок,1, м. Львів, 79006) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) 908,00 грн. судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань КП «Адміністративно-технічне управління» (, пл. Міцкевича, 6/7, м. Львів, 79005) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) 908,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26.09.2022.

Суддя Крутько О.В.