Справа № 640/4440/22
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4440/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адмміністративного суду м. Києва від 31 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ в м. Києві, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років із 17.12.2021 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати, з урахуванням довідки про складові заробітної плати, виданої Офісом Генерального прокурора від 29.04.2021 №21-363зп, без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХII, з доповненнями згідно із Законом № 3662-ХІІ від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №266-111 та проводити довічно, щомісячно виплати призначеної пенсії за вислугою років в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії та без обмежень, встановлених з 01.10.2017 Законами України № 2148-УІІІ від 03.10.2017 та № 1058-ІУ від 09.07.2003, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно не зарахував весь період його навчання у Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова у період часу з 01 вересня 1993 року по 25 червня 1998 року до стажу роботи, та період роботи ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних Силах України та безпідставно відмовив у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної вислуги років.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 за вислугу років із 17 грудня 2021 року з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати, з урахуванням довідки про складові заробітної плати, виданої Офісом Генерального прокурора від 29 квітня 2021 року №21-363зп, без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХII, та проводити довічно, щомісячно виплати призначеної пенсії за вислугою років в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії та без обмежень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ПФУ в м. Києві подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року розгляд справи було призначено у відкрите судове засідання для витребування додаткових доказів на 10 годину 00 хвилин 27 вересня 2022 року.

15.09.2022 року додаткові докази надійшли до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління ПФУ в м. Києві із заявою від 17.12.2021 щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 29.12.2022 відповідачем було повідомлено про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

Як убачається з матеріалів справи, позивач з 01 вересня 1993 року до 25 червня 1998 року навчався в Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова, отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста.

Із 30 червня 1998 року по 27 листопада 2015 року позивач безперервно працював в органах прокуратури України на різних прокурорсько-слідчих посадах.

27 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнений із останньої займаної посади. Підставою для звільнення - вступ на військову службу, копія наказу МОУ від 19 листопада 2015 року та копія контракту МОУ про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах осіб офіцерського складу, відряджений для проходження служби до Генеральної прокуратури України.

25 вересня 2019 року наказом Генеральної прокуратури України №748-вк від 24 вересня 2019 року позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу Головної військової прокуратори Генеральної прокуратури України.

З грудня 2019 року по грудень 2020 року позивач був зареєстрований як безробітний в Святошинській філії Київського міського центру зайнятості.

17 грудня 2021 року через особистий кабінет Веб-порталу ГУПФУ в м. Києві позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою та сканованими документами про призначення пенсії за вислугу років.

7 січня 2022 року позивач отримав рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві №2600-0212-8/209454 від 29 грудня 2021 року про відмову у призначення пенсії за вислугу років.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На час зарахування позивача на службу до органів прокуратури умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначався відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII), який був чинним до 14 липня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону №1789-XII (у редакції станом на початок проходження позивачем служби в органах прокуратури), працівники прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем роботи в органах прокуратури 20 років і більше, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років.

Згідно частини першої статті 50-1 Закону №1789-XII (у редакції Закону України від 12 липня 2001 року №2663-ІІІ) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною другою статті 50-1 Закону №1789-XII (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ) встановлювалось, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються у заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 24 та 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60. Коригування зазначених виплат проводиться шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин. Посадовий оклад, надбавки за класний чин та вислугу років при призначенні пенсії враховуються в розмірах, встановлених на день звільнення з роботи, що дає право на даний вид пенсії (частина третя статті 50-1 Закону №1789 в редакції Закону України від 12 липня 2001 року №2663-ІІІ).

Верховною Радою України 08 липня 2011 року прийнято Закон України №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року.

Підпунктом 4 пункту 6 розділу IІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України №3668-VI внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а саме частину першу статті 50-1 замінено двома частинами наступного змісту: «Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 01.10.2020 і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років».

У подальшому Верховною Радою України прийнято 14 жовтня 2010 року Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), який набрав чинності з 15 липня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Згідно з частиною другою статті 86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Частиною третьою статті 86 Закону №1697-VII встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років (частина четверта статті 86 Закону №1697-VII).

Підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону №1697-VII визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, відповідно до положень статті 50-1 Закону №1789, право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми, мали прокурори та слідчі прокуратури зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Водночас, відповідно до статті 86 Закону №1697-VII право на пенсійне забезпечення за вислугу років виникло у позивача за умови наявності на день звернення (17 грудня 2021 року) вислуги років не менше: з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

З оскаржуваного рішення вбачається, що позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки він не набув необхідної вислуги років та зазначено, що за наданими документами вислуга років позивача становить 16 років 11 місяців 2 дні, стаж роботи на посадах прокурорів - 16 років 11 місяців 2 дні.

Судом першої інстанції встановлено, що між закінченням навчання та початком роботи в органах прокуратури у позивача не було переривання загального стажу роботи та, що позивач має вищу юридичну освіту, що є необхідною умовою для призначення в органи прокуратури .

Отже, до вислуги років позивача підлягає зарахуванню період його навчання з 01 вересня 1993 року по 25 червня 1998 року в Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова за спеціальністю «Правознавство», оскільки позивач навчався на денній формі навчання та не перериваючи такий стаж почав працювати в органах прокуратури.

Окрім того, підлягає зарахуванню період роботи позивача з 01 червня 2016 року по 25 вересня 2019 року, оскільки зазначений період роботи підтверджується Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу, наказом Міністерства оборони України №926 від 19 листопада 2015 року ( по особовому складу), яким позивача відряджено для проходження служби до Генеральної прокуратури України, довідками від 29 квітня 2021 року №21-363зп та від 11 листопада 2019 року №18-868зп.

Колегією суддів було витребувано додаткові докази, зокрема докази прийняття позивача на службу до військової прокуратури.

Згідно наказу Генеральної прокуратури України №593-вк від 30 листопада 2015 полковника юстиції ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури та призначено на посаду прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативну-розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Контракт про проходження позивачем військової служби у ЗС України на посаді офіцерського складу набрав чинності з 30 листопада 2015 року.

Згідно з частиною шостою цієї статті Закону до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуга років, що дає право на пенсію» і «стаж роботи на прокурорських посадах». При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. У той же час, до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.

Тобто, за вищенаведених положень до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Суд дійшов правильного висновку, що під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу, належить застосовувати норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі №428/11348/16-а.

Окрім того, правильними є доводи суду щодо наявності підстав для зарахування до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду навчання в Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова.

Так, скаржник зазначає, що позивач не надав документів, які свідчать про наявність у нього стажу роботи 25 років, зокрема документів, які підтверджують навчання у вищому учбовому закладі.

Як убачається із наказу від 30.05.1994 №02.01/93 Сімферопольського державного універсистету ОСОБА_1 зараховано з 30 травня 1994 року студентом 1 курсу екстерната денного відділення історико-юридичного факультету, спеціальність історія (а.с.13).

Відповідно до наказу від 08.09.1994 №02.01/163 Сімферопольського державного університету, ОСОБА_1 студента 2 курсу екстерната, спеціальність правознавство, відраховано з університету у зв`язку з переведенням до Київського державного педагогічного університету ім. Драгоманова (а.c.15).

Згідно архівної довідки Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова від 23.04.2021 ОСОБА_1 з 03.10.1994 року зарахований студентом 2 курсу соціально-гуманітарного факультету, спеціальність «Правознавство», денної форми навчання порядком переводу з Сімферопольського державного угніверситету.

У дипломі на ім`я ОСОБА_1 зазначено, що останній у 1998 році закінчив Національний педагогічний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «правознавство», та здобув кваліфікацію викладача правознавства, юриста.

Таким чином, зазначені документи чітко підтверджують факт навчання позивача на денному відділенні у вищому учбовому закладі та отримання вищої юридичної освіти.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивачем долучено скановану копію трудової книжки, яка зроблена з копії, а не оригіналу, то колегія суддів зазначає, що доказів того, що подана позивачем сканована копія зроблена з копії трудової книжки, до матеріалів справи не надано.

Колегія суддів зазначає, що орган, який призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особі, даних паспорта і документів про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, фіксує і засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію за наявності сумнівів має право вимагати від фізичної особи дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і поданих документів.

Однак, як встановлено колегією суддів, орган Пенсійного фонду України не здійснив жодних дій на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів.

Окрім того, відповідач не позбавлений права витребувати у позивача оригінал трудової книжки для перевірки, чи відповідає сканована копія оригіналу трудової книжки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу за вислугу років, оскільки у позивача наявний необхідний трудовий стаж для призначення пенсії за вислугою років.

Що стосується питання призначення пенсії позивачу без обмеження граничного розміру, то колегія суддів зазначає таке.

Як встановлено колегією суддів, відповідач ГУ ПФУ в м. Києві відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугою років з підстав відсутності відповідного стажу та у зв`язку з поданням сканованої копії трудової книжки, яка зроблена з копії, а не оригіналу.

Колегія суддів зауважує, що на підставі закону у відповідача існує обов`язок вчинити конкретні дії щодо виконання судового рішення, яким зобов`язано призначити позивачу пенсію за вислугу років. Водночас, визнаючи протиправним рішення щодо відмови призначити пенсію за вислугу років, суд в силу закону вважає за необхідне застосувати спонукаючий засіб впливу, зобов`язавши відповідача призначити пенсію за вислугу років з моменту звернення із відповідною заявою, оскільки останній має відповідний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Питання щодо відмови позивачу у призначенні пенсії у певному відсотковому вираженні та без обмеження граничного віку, відповідач не вирішував та не відмовляв з цих підстав у призначенні пенсії, так як взагалі відмовив у призначенні пенсії.

У даному випадку таким способом захисту порушеного права позивача має бути зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з моменту звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 17.12.2021 року.

Вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію у певному відсотку та без обмеження є передчасними, а тому в цій частині рішення суд є помилковим.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині зобов`язання ГУ ПФУ в м Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 90% без обмеження максимального розміру, проводити виплату довічно без обмежень та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з моменту звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 17.12.2021 року. В решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2022 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугу років у розмірі 90% без обмеження максимального розміру та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з моменту звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 17 грудня 2021 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Постанову виготовлено: 27 вересня 2022 року.