Справа № 380/9558/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/9558/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Коморного О.І., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування нарахованого Головним управлінням ДПС у Львівській області боргу щодо сплати єдиного внеску.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогою визнати протиправним та скасувати нарахований ОСОБА_1 борг щодо сплати єдиного внеску в сумі 34 447 (тридцять чотири тисячі чотириста сорок сім) гривень 31 копійку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 стало відомо, що Личаківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові відкрито провадження ВП 67134382 на підставі виконавчого документу виданого посадовою особою ГУ ДПС у Львівській області. Вказує, що 28 січня 2022 року до ГУ ДПС у Львівській області було надіслано адвокатський запит, яким було витребувано інформацію щодо того, якою посадовою особою ГУ ДПС у Львівській області та на підставі якого податкового нарахування виданий виконавчий документ для стягнення з ОСОБА_1 також чи складалось податкове рішення повідомлення, чи надсилалось та чи було вручено ОСОБА_1 з розрахунком податкового зобов`язання та штрафних санкцій. Зазначає, що 07.02.2022 на адвокатський запит надійшла відповідь, де вказано, що згідно інтегрованих карток платника інформаційної системи податкового органу станом на 31.01.2021 по ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску (код платежу 71040000) в сумі 34 477,31 гривень та повідомлено, що дана заборгованість виникла за рахунок щоквартальних нарахувань за період з 01.05.2017 до 31.12.2020. Внаслідок проведених нарахувань та відсутність сплати сформовано вимогу від 23.02.2021 №Ф-4182-52 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 34477,31 гривень. Зазначає, що вимога від 23.02.2021 № Ф-4182-52 ОСОБА_1 надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу згідно облікових даних платника, а саме: АДРЕСА_1 та повернулась по закінченню терміну зберігання з відміткою поштового відділення 16.07.2021. Зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2021 № Ф-4182-52 скерована в органи ВДВС на примусове стягнення боргу в сумі 34477 гривень. На підтвердження викладеної інформації було долучено копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2021 р. № Ф-4182-52-У та копію повідомлення про вручення з довідкою про причину повернення. Виходячи з наведеного, вважає, що зазначена вимога є протиправною та такою що підлягає скасуванню оскільки позивач протягом останніх років не здійснює підприємницьку діяльність, та така уже припинена. Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить застереження для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування стосовно сплати внеску незалежно від отримання доходу. Відповідне рішення по справі № 340/453/19 Кіровоградський окружний адміністративний суд прийняв 23.05.2019. В судовому рішенні, зазначається, що ДФС мало право нарахувати внесок, прийнявши вимог про його сплату, на підставі: - акту перевірки;- звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів; - бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) нараховується внесок. Вказує, що жодних з вище перелічених документів ГУ ДПС у Львівській області надано не було, що підтверджується отриманою відповіддю адвокатський запит. Просить суд задовольнити позов.

Відповідач проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві, суть яких полягає в тому, що із витягу з ІС «Податковий блок», позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області як фізична особа, яка отримує доходи від підприємницької діяльності та стан платника - «Припинено, але не знято з обліку». Вказує, що нарахування в ІКП платника податків провадяться автоматично відповідно до обраної системи оподаткування. Вказує, що облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів, є такою ж самостійної підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність. Таким чином, необхідно констатувати, що Законом передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений Законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Відповідач зазначає на доводи позивача про передування документальної перевірки, що наявність у платника в облікових даних з інформаційної системи фіскального органу заборгованості зі сплати єдиного внеску та фінансових санкцій є самостійною підставою для направлення платникові вимоги про сплату боргу (недоїмки) без проведення додаткових перевірок, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 10.12.2019 у справі №826/25425/15, положеннями законодавства не передбачено обов`язкової умови для формування вимоги (у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки за результатами самостійного декларування) проведення перевірки та складення за її результатами відповідного акту. Вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається разом з актом документальної перевірки виключно у випадку, коли виявлені у ході документальної перевірки дані свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами. Отже, нарахування здійснені контролюючим органом позивачу як фізичній особі-підприємцю у зв`язку із наявністю недоїмки станом на 31.01.2021 у розмірі 34 477,31 грн. З огляду на це, Головним управлінням ДПС у Львівській області виставлено вимогу від Ф-4182-52У від 23.02.2021. Така вимога була скерована позивачеві поштовим відправленням за податковою адресою позивача (копія вимоги про сплату боргу долучена позивачем до матеріалів справи). Отже вважає, що при виставленні вимоги про сплату боргу контролюючий орган діяв у відповідності до чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 15.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

Головним управління ДПС у Львівській області, внаслідок проведених нарахувань, сформовано вимогу ОСОБА_1 від 23.02.2021 № Ф-4182-52 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 34477,31 гривень.

Згідно інтегрованих карток платника інформаційної системи податкової о органу станом на 31.01.2021 по ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску (код платежу 1040000) в сумі 34477,31 гривень. Дана заборгованість виникла за рахунок щоквартальних нарахувань за період з 01.05.2017 по 31.12.2020.

Згідно відповіді відповідача на адвокатський запит №2957/6/13-01-13-03 від 07.02.2022 Головне Управління ДПС у Львівській області повідомило, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2021 № Ф-4182-52 У скерована в органи ВДВС на примусове стягнення боргу в сумі 34477,31 гривень. Фізичній особі ОСОБА_1 штрафні санкції по єдиному внеску (код платежу 71040000) не застосовувались.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2021 № Ф-4182-52-У надсилалася рекомендованим листом ОСОБА_1 на поштову адресу : АДРЕСА_2 , та повернута за закінченням терміну зберігання, згідно відмітки на конверті.

Позивач, не погодившись із нарахованою сумою боргу, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати нарахований борг.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464), в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст.1 Закону № 2464 ).

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2464 взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, як зазначено в абз. 7 ч. 1 ст. 5 Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно із п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464 у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник мав право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Статтею 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у п. 4, 5 та 5.-1 ч. 1. ст. 4 цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно п. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, а його стягнення відповідно до ст. 25 Закону № 2464 здійснюють органи державної виконавчої служби України.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).

Так, положеннями п. 1 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції № 449).

Відповідно до п. 3 Розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Отже, згідно з п. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Таким чином, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року справа N 826/11623/16 Адміністративне провадження N К/9901/50453/18

Системний аналіз наведених норм доводить, що реєстрація особи як фізичної особи-підприємця породжує її обов`язок сплачувати податки у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності у строки, встановлені чинним законодавством. Разом з тим цей обов`язок кореспондує й відповідачу, а саме: у випадку не своєчасного нарахування та/або сплати платником сум єдиного внеску, він обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника.

З матеріалів справи встановлено, що борг (недоїмка) позивача зі сплати єдиного соціального внеску (код платежу 1040000) згідно інтегрованих карток платника інформаційної системи податкового органу станом на 31.01.2021 по ОСОБА_1 обліковувався в сумі 34477,31 гривень та виник за рахунок щоквартальних нарахувань за період з 01.05.2017 по 31.12.2020.

Суд вважає безпідставними пояснення позивача щодо того, що його підприємницька діяльність була припинена та він не здійснював підприємницьку діяльність, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, не здійснення ж фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності та не отримання прибутку не свідчить про її припинення.

Позивачем не надано суду жодних доказів, що б свідчили про припинення його підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у чинному законодавстві передбачена можливість звільнення від сплати єдиного соціального внеску. Так, можуть бути звільнені від сплати єдиного соціального внеску фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Позивачем до суду не надано жодних доказів, що могли б бути підставою для звільнення його від сплати податків.

З 01.01.2017 року підприємці згідно з законом зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від отриманого доходу (прибутку) у звітному кварталі, або окремому місяці звітного кварталу.

Частиною 4 ст. 18 Законі України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у редакції станом на 2017 рік зазначено, що для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.

Таким чином, обов`язковою умовою припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця є реєстрація припинення такої діяльності у реєстратора. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про переконання припинення підприємницької діяльності необґрунтованими та не приймає їх до уваги.

Що стосується посилання позивача на те, що не було складено акт перевірки, суд зазначає наступне.

В Інструкції № 449 та ч. 4 ст. 25 Закону закріплено, що наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску та фінансових санкцій є самостійною підставою для направлення платникові вимоги про сплату боргу (недоїмки) без проведення додаткових перевірок. Оскаржувана вимога сформована не внаслідок проведення перевірки, а на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу. Відтак, відповідач діяв у межах, спосіб та на підставах, передбачених чинним законодавством.

Разом з тим, аргументи позивача про порушення відповідачем надсилання (вручення) вимоги, не підтвердженні жодними доказами, що містяться у матеріалах справи.

Оскаржувана вимога сформована у відповідності до вимог ст. 25 Закону на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Таким чином, не сплата в добровільному порядку позивачем єдиного соціального внеску свідчить про порушення ним вимог законодавства.

Суд також звертає увагу позивача, що чинним законодавством не визначено обов`язку відповідача завчасно повідомляти платників про наявність боргу інакше, як шляхом надіслання вимоги про сплату боргу, отже протиправність у діях відповідача відсутня.

Суд також не бере до уваги посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, де встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків належить віддати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків, зокрема як у справі Сєрков проти України, Щокін проти України, з огляду на наступне.

Так, умовою тлумачення прав та/чи обов`язків платника податків на його користь можливе виключно у випадку, коли існує неоднозначність розуміння норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин. У даному ж випадку цього немає, оскільки норми Конституції України, ПК України та Закону чітко закріплюють обов`язок платника податків сплачувати податки та збори у спосіб та порядку, встановленому чинним законодавством. Крім того, чинне законодавство містить виключний перелік підстав для звільнення від сплати податків та зборів, або ж сплати їх в меншому розмірі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що таке прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові не передбачено.

Судові витрати згідно ст. 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

у х в а л и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26.09.2022.

Суддя Коморний О.І.