Справа № 280/3456/22
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 вересня 2022 року Справа № 280/3456/22 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-6, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 1), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.03.2022 року № 97 щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зарахуванням до стажу роботи за Списком № 1 періодів з 01.09.1984 року по 17.07.1987 року, з 21.07.1987 року по 30.10.1987 року, з 23.11,1987 року по 22.11.1989 року, з 23.01.1990 року по 26.09.1995 року, з 27.07.1999 року по 30.11.2000 року, з 01.11.2002 року по 18.07.2003 року із розрахунку один рік роботи за два роки, починаючи з 16.12.2021 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернувся 22.02.2022 із заявою про призначення пільгової пенсії. Рішенням від 31.03.2022 № 97 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Згідно зазначеного рішення страховий стаж позивача становить 32 роки 4 місяці 22 дні, з яких пільговий стаж за Списком № 1 становить 6 років 10 місяців 06 днів, а тому у позивача відсутнє право для виходу на пенсію на пільгових умовах. Вважає рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у звязку з відсутністю необхідного для цього пільгового стаду станом на дату звернення 22.02.2022 протиправним та просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06.06.2022 позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.06.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач 1 позовні вимоги не визнав, вважає прийняте рішення правомірним та наголошує, що відмова у зарахуванні пільгового стажу позивачеві була обумовлена відсутністю в дані періоди атестації робочого місця.

26.07.2022 відповідачем 2 до суду подано відзив на позовну заяву, де вказано, що законодавством передбачено умови для визначення права на пенсію на пільгових умовах, а саме займана посада повинна бути передбачена Списком № 1 або № 2, працівник повинен бути зайнятий на роботах повний робочий день та повинна бути проведена атестація робочого місця працівника. Позивачу було зараховано періоди роботи за винятком місяців, за які відсутні дані щодо атестації робочих місць. Окрім того, вважає вимогу щодо зобовязання призначити пенсію передчасною, оскільки не дотримано необхідних передумов та недостатньо підстав для набуття позивачем права на призначення зазначеного виду пенсії. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Згідно із ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV (надалі - Закон №1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Аналогічні приписи містяться у п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами та доповненнями (далі - Закон №1788).

З матеріалів справи встановлено, що 22.02.2022 позивачу виповнилося 53 роки 2 місяці, що підтверджується копією паспорту громадянина України.

Загальний стаж позивача не є спірним і складає 32 роки 04 місяці і 22 дні, що підтверджується розрахунком стажу.

Відповідно до даних трудової книжки позивача зазначено наступне:

у період з 01.09.1984 по 17.07.1987 навчався в Запорізькому середньому професійно-технічному училищі за професією «Машиніст крану металургійного виробництва»;

у період з 21.07.1987 по 30.10.1987 в прокатному цеху на посаді машиніста крану № 253 по четвертому розряду в ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецтсаль» ім.. А.М. Кузьміна»;

у період з 23.11.1987 по 22.11.1989 служба у лавах Радянської Армії;

у період з 23.01.1990 по 26.09.1995 на посаді оброблювача поверхневих дефектів металу по третьому розряду з повним робочим днем в ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.. А.М. Кузьміна»;

у період з 27.07.1999 по 30.11.2000 та у період з 01.11.2002 по 18.07.2003 на посаді печового з відновлення і дистиляції титану та рідкісних металів з повним робочим днем у цеху № 7 ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат».

З вказаного періоду роботи, відповідачем визнається пільговий стаж позивача, за Списком №1, в кількості 6 років 10 місяців та 6 днів, що підтверджується розрахунком стажу.

Як вбачається з матеріалів справи, спірним є період роботи позивача з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 21.07.1987 по 30.10.1987, з 23.11.1987 по 22.11.1989, з 10.01.2000 по 30.11.2000, які не були включені до пільгового стажу позивача за Списком № 1, та періоди з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 21.07.1987 по 30.10.1987, з 23.11.1987 по 22.11.1989, з 23.01.1990 по 26.09.1995, з 27.07.1999 по 30.11.2000, з 01.11.2002 по 18.07.2003, які не було зараховано до стажу роботи за Списком № 1 із розрахунку один рік роботи за два роки.

Що стосується періоду роботи з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 21.07.1987 по 30.10.1987, з 23.11.1987 по 22.11.1989, з 10.01.2000 по 30.11.2000 суд зазначає наступне.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.1 ст.48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, відомості про наявність у позивача стажу роботи за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058, в першу чергу, підтверджуються записами в трудовій книжці, і лише за відсутності таких записів - відповідними довідками з місця роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Також, згідно із пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року №1451/11731 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки №1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162.

Судом встановлено, що в період з 27.07.1999 по 30.11.2000 та з 01.11.2002 по 18.07.2003 позивач працював повний робочий день на Запорізькому титано-магнієвому комбінаті і виконував роботу у цеху № 7 за професією, посадою печові з відновлення і дистиляції титану та рідкісних металів, що передбачена Списком № 1, розділом У11, підрозділ 17а, код 1072000а-16587, що підтверджується довідкою ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 27.01.2022 № 20.

Як вбачається з довідки ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.. А.М. Кузьміна» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 22.02.2022 № 125-86 ОСОБА_1 дійсно працював повний робочий день в прокатному цеху з 23.01.1990 по 26.09.1995 оброблювачем поверхневих дефектів металу, виконував роботи за професією, яку передбачено згідно із Постановою РМ СРСР № 1173 від 22.08.1956 Список № 1, розділ ІІІ, підрозділ 3а, як робітники та бригадири на видаленні поверхневих дефектів металу: обрубники, вирубники, наждачними; згідно із Постановою КМ СРСР № 10 від 26.01.1991, Постановою КМУ № 162 від 11.03.1994 Список № 1, розділ ІІІ, підрозділ 3а, код 1030300а-15327.

Стосовно твердження відповідача про відсутність пільгового стажу у період з 21.07.1987 по 30.10.1987 та у період з 10.01.2000 по 30.11.2000, то суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що атестація робочого місця позивача на Запорізькому титано-магнієвому комбінаті була проведена згідно із наказом в.о. генерального директора Запорізького титано-магнієвого комбінату від 10.01.1995 № 13 «Про результати атестації робочих місць в структурних підрозділах комбінату» та додатком до наказу від 10.01.1995 № 13 та згідно із наказом генерального директора Казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» від 08.08.2001 № 174 «Про результат атестації робочих місць в структурних підрозділах комбінату» та додатком до цього наказу.

Отже, повторна атестація робочого місця позивача була проведена з порушенням 5 річного строку, передбаченого Порядком №442.

При цьому у вказаний період позивач працював на тій же самій посаді.

Проти вказаних обставин сторони не заперечують.

З матеріалів справи вбачається, що атестація робочого місця позивача на ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.. А.М. Кузьміна» була проведена згідно із наказом голови правління № 385 від 27.10.1994 та № 477 від 28.04.2000.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року №41.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442, та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінилися докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2000 року №205 в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначена позиція викладена Верховним Судом, у постанові від 23 січня 2018 року в справі №732/2003/14, у постанові від 18 вересня 2018 року по справі №345/3301/17, у постанові від 23 жовтня 2018 року по справі №348/1079/17, постанові від 01 листопада 2018 року по справі №455/1053/16-а, у постанові від 05 березня 2019 року по справі №679/774/16-а, у постанові від 16 травня 2019 року по справі №161/17658/16-а, у постанові від 02 липня 2019 року по справі №348/2182/16-а та інших, в яких Верховний Суд зокрема зазначав, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року по справа №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19) дійшла висновку, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Перебування позивача на посаді передбаченій Списком №1 у період з 21.07.1987 по 30.10.1987 та у період з10.01.2000 по 30.11.2000 підтверджується належними доказами та не заперечується відповідачем, що свідчить про необхідність врахування вказаного періоду роботи до пільгового стажу роботи по Списку №1.

Інші періоди роботи позивача, вказані в позові, а саме з 23.01.1990 по 26.09.1995, з 27.07.1999 по 09.01.2000 та з 01.11.2002 по 18.07.2003 були враховані відповідачем, а отже не потребують додаткового зазначення в судовому рішенні.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача 2 при призначенні пенсії позивачу враховувати період навчання з 01.09.1984 по 17.07.1987 в Запорізькому середньому професійно-технічному училищі за професією «Машиніст крану металургійного виробництва» та періоду проходження строкової служби у лавах Радянської армії у період з 23.11.1987 по 22.11.1989 до пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, суд зазначає таке.

Позивачем для призначені пенсії були надані: копія диплома про навчання та копія військового квитка.

За ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Оскільки позивач закінчив навчання 17 липня 1987 року та почав роботу за спеціальністю 21 липня 1987 року та з урахуванням того, що період роботи позивача з 21.07.1987 по 30.10.1987 враховано судом до пільгового стажу роботи по Списку №1, такий період навчання позивача необхідно зарахувати до його пільгового стажу для призначення пенсії.

Щодо не зарахування часу призову на строкову службу позивача.

Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

30.10.1987 року позивач був звільнений з посади машиніста крана № 253 по 4 розряду у зв`язку з призивом до лав Радянської Армії, в якій прослужив з 23.11.1987 по 22.11.1989 року.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач на момент призову на військову службу працював за професією машиніста крана, період роботи за якою судом було зараховано до пільгового стажу роботи по Списку №1, та був звільнений з підстави призову на військову службу, період його служби в Радянській Армії також повинен бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача додатково по одному року стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до ч.3 ст.24 Закону №1058-IV.

Як свідчать матеріали справи, та не заперечується учасниками справи, на час звернення за призначенням спірної пенсії пільговий стаж позивача по Списку №1 становив повних 6 років.

Частиною 3 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Досліджуючи докази судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія розрахунку стажу ОСОБА_1 , за яким повний страховий стаж позивача становить 38 років 04 місяці 22 дні, в тому числі робота за Списком №1 06 років 10 місяців 06 днів та додаткові роки за Список №1 06 років.

Отже, в ході розгляду справи підтверджено зарахування до страхового стажу позивача за кожний повний рік стажу роботи на пільгових умовах по Списку №1, а саме за повних 6 років, додатково по одному року.

Таким чином встановлені обставини справи свідчать про відсутність порушення прав позивача в частині періодів роботи з 23.01.1990 по 26.09.1995, з 27.07.1999 по 09.01.2000 та з 01.11.2002 по 18.07.2003, та, відповідно, відсутність підстав для їх захисту в судовому порядку та задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо періодів роботи з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 21.07.1987 по 30.10.1987, з 23.11.1987 по 22.11.1989, з 10.01.2000 по 30.11.2000 відповідачі у поданих відзивах на позовну заяву не заперечували наявність права позивача на зарахування до страхового стажу додатково по одному року відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не надали будь-яких пояснень щодо даного питання.

Отже, з метою усунення протиріч між прийнятим рішенням відповідача в частині стажу позивача, та з метою ефективного відновлення порушених прав позивача, з метою недопущення повторного звернення позивача до суду з відповідними вимогами, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 21.07.1987 по 30.10.1987, з 23.11.1987 по 22.11.1989, з 10.01.2000 по 30.11.2000 із розрахунку по одному року відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити та виплатити пенсію.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право глави держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуду рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності не безпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Таким чином, з урахуванням висновків суду та необхідності проведення повторного перерахунку стажу роботи позивача на пільгових умовах за Списком № 1, належним способом захисту буде в даному випадку буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 22.03.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 81 Закону України Про пенсійне забезпечення призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

За правилами ст. 82 цього Закону документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження.

Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 1058-IV, як зазначено в його преамбулі, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 44 Закону № 1058-IV врегульований порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону № 1058-IV в редакції на час виникнення спірних правовідносин призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

На виконання названих норм Закону № 1058-IV постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846).

Відповідно до п.1.1 Порядку 22-1 в редакції на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою від 22.02.2022 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 в редакції Постанови Пенсійного фонду № 25-1 від 16.12.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за № 339/35961, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п.4.1 Порядку№ 22-1).

Пунктом 4.2 цього Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник сервісного центру, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України Про електронні документи та електронний документообіг, Про електронні довірчі послуги та Про захист персональних даних. Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №97 від 31.03.2022. І саме головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не приймалось рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, а лише було повідомлено позивачку про результат розгляду заяви з зазначенням підстав відмови в призначенні пенсії.

Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги, пред`явлені до головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке у даній справі є відповідачем-1.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №97 від 31.03.2022, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №1 періодів з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 21.07.1987 по 30.10.1987, з 23.11.1987 по 22.11.1989, з 10.01.2000 по 30.11.2000, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 21.07.1987 по 30.10.1987, з 23.11.1987 по 22.11.1989, з 10.01.2000 по 30.11.2000 із розрахунку по одному року відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2022 про призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-6, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №97 від 31.03.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №1 періодів з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 21.07.1987 по 30.10.1987, з 23.11.1987 по 22.11.1989, з 10.01.2000 по 30.11.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 21.07.1987 по 30.10.1987, з 23.11.1987 по 22.11.1989, з 10.01.2000 по 30.11.2000 із розрахунку по одному року відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2022 про призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 26 вересня 2022 року.

Суддя А.В. Сіпака