Справа № 120/6653/22
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 вересня 2022 р. Справа № 120/6653/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії щодо відмови в поновленні з 01.07.2019 виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , нарахування та виплата якої здійснювалась на виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2016 по справі №127/4140/16-а;

- зобов`язати поновити з 01.07.2019 виплату пенсії, яка здійснювалась на виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2016 по справі №127/4140/16-а із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним законодавством як непрацюючому військовому пенсіонеру з щомісячними компенсаційними виплатами особам віком понад 80 років;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області для проведення з 01.04.2019 перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , вчинити дії - подати запит (включити до списку військових пенсіонерів, яким необхідно провести перерахунок пенсії) та отримати від Вінницького міського комісаріату оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 у відповідності до вимог ст. 43 і 63 ЗУ №2262, ст. 9 ЗУ №2011 та з врахуванням положень постанови №704 із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 до переїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю у 1999 році, перебував на пенсійному обліку в Україні як військовий пенсіонер та з 1985 року отримував пенсію за вислугу років. На виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2016 по справі №127/4140/16-а позивачу з 07.10.2009 поновлено виплату раніше призначеної пенсії. Разом з тим, в подальшому, з 01.07.2019 виплата пенсії відповідачем припинена, при цьому ГУ ПФУ у Вінницькій області вказало, що після надання позивачем нового чинного паспорта громадянина України з відміткою консульства України в Ізраїлі виплата буде відновлена.

Разом з тим, після тривалих спроб досудового врегулювання спору з метою відновлення виплат призначеної пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 29.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позовну заяву.

14.09.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення вимог ОСОБА_1 та вказав про наступне.

Згідно наданих документів, місцем проживання та реєстрації позивача є Ізраїль. На території України він не зареєстрований та не проживає.

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону №1788, пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

На даний час договір щодо пенсійного забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладений.

На підставі постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2016 у справі №127/4140/16-а ОСОБА_2 з 07.10.2009 було поновлено нарахування та виплату призначеної пенсії відповідно до Закону № 2262.

У зв`язку з закінченням терміну дії закордонного паспорту серія НОМЕР_1 , виплату пенсії з 01.07.2019 було припинено. Відповідно до пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262 затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України № 3-1 від 30.01.2007 зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні тощо, подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання. Для відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто звернутись із паспортом до пенсійного органу.

Додатково представник відповідача зауважила, що відповідно до наведеного вище рішення суду у справі №127/4140/16-а, не зобов`язано Головне управління проводити будь-які перерахунки пенсії ОСОБА_1 , а визначено лише обов`язок щодо поновлення її виплати.

Таким чином, оскільки позивачем не було дотримано вищезазначених вимог законодавства України щодо пенсійного забезпечення в Головного управління відсутні правові підстави для поновлення пенсії позивачу.

Крім того, представник відповідача, заперечуючи заявлені вимоги зазначила, що в Головного управління відсутня можливість включення ОСОБА_1 в список підготовки та надання довідок про розмір грошового забезпечення за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки, оскільки такі списки не складались та не направлялись до відповідних структурних підрозділів.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років з 15.11.1985 як військовий пенсіонер.

З 01.09.1999 у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2016 по справі №127/4140/16-а зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату призначеної пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009.

На підставі постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2016 у справі №127/4140/16-а ОСОБА_2 з 07.10.2009 було поновлено нарахування та виплату призначеної пенсії відповідно до Закону № 2262.

Разом з тим, з 01.07.2019 виплату пенсії позивачу було повторно припинено у зв`язку з закінченням терміну дії закордонного паспорта серії НОМЕР_1 .

В подальшому після отримання нового паспорта, позивач через своїх представників звертався до відповідача з заявами про поновлення виплати пенсії.

В листах, адресованих представникам позивача (від 14.12.2020 №5409-5222/М-02/8-0200/20, від 12.04.2021 №0200-0308-8/22889, від 07.02.2022 №1428-401/П-02/8-0200/22) вказувалось, що для відновлення виплати пенсії позивачу необхідно особисто звернутись із паспортом серії НОМЕР_2 до громадської приймальні ГУ ПФУ.

Так, після тривалих спроб досудового врегулювання спору з метою відновлення виплат призначеної пенсії позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Згідно з положеннями ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За правилами ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон від 11.12.2003 № 1382-IV) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон від 09.07.2003 №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України

Статтею 51 Закону від 09.07.2003 №1058-ІV визначено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та положення другого речення ст. 51 вказаного Закону визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009.

Рішенням Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Водночас, особливості припинення та поновлення виплати пенсії визначені Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1.

Відповідно до п. 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 зазначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон від 20.11.2012 № 5492-VI) п. п. б), п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

З огляду на зазначене, відмова відповідача у листах (від 14.12.2020 №5409-5222/М-02/8-0200/20, від 12.04.2021 №0200-0308-8/22889, від 07.02.2022 №1428-401/П-02/8-0200/22) є безпідставною та не ґрунтується на законі, оскільки Порядком № 22-1 визначено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником. При цьому, відсутні приписи про те, що позивач повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності, що підтверджується переліком доданих до заяви документів.

Такі висновки узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду (постанова від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а, постанова від 08 липня 2019 року у справі № 426/7157/16-а).

Наведе свідчить про те, що така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 20.01.2012 у справі «Рисовський проти України», оскільки на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.04.2021 справа №160/9175/18.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав і, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Водночас, суд зауважує, що Законом №1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як припинення на підставі закінчення строку дії паспорта громадянина Україні для виїзду за кордон. Ні Закон № 1058-IV, ані інші закони у сфері пенсійного забезпечення не пов`язують право на одержання пенсії від наявності або відсутності у громадянина закордонного паспорту, або із закінченням строку його дії.

Суд наголошує, що якщо у відповідача були обґрунтовані сумніви в тому, що позивач втратив громадянство України, то самостійно відповідач не наділений компетенцією констатувати факт належності пенсіонера до громадянства України, або його втрати. Для цього відповідач має звертатись до компетентних органів із відповідним запитом, і тільки після отримання достовірних доказів втрати позивачем громадянства України, приймати рішення про припинення виплати пенсії.

Суд відмічає, що відповідач не надав суду доказів втрати позивачем громадянства України, відтак поки не доведено протилежне, позивач, як громадянин України, має право на поновлення пенсії, незалежно від місця її фактичного проживання.

Відтак, аналіз підстав, за яких відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії позивачу, свідчить про їх необґрунтованість та протиправність, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо відмови у поновленні виплати пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно враховуючи, що виплата пенсію позивача припинена з 01.07.2019 у зв`язку з закінченням строку дії закордонного паспорта позивача, в той час як відповідачем не заперечується право відновлення виплати призначеної раніше пенсії, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання поновити ОСОБА_1 виплату припиненої пенсії з 01.07.2019 підлягають до задоволення.

Разом з тим, вимоги про поновлення виплати пенсії із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним законодавством як непрацюючому військовому пенсіонеру з щомісячними компенсаційними виплатами особам віком понад 80 років на переконання суду є передчасними, адже у суду відсутні підстави вважати, що відповідач, відновивши виплату перерахованої пенсії не застосує до неї підвищення, індексацію, надбавки та доплати, що передбачені чинним законодавством.

Отже, звернення до суду з такими вимогами є передчасними, оскільки задоволення позову в цій частині свідчитиме про вирішення спору, який ще не виник, що суперечить засадам адміністративного судочинства. Відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що підстави для припинення виплати пенсії та підстави відмови позивачу у поновленні виплати пенсії визнані судом неправомірними, суд дійшов висновку, що для повного забезпечення захисту прав позивача необхідно задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо припинення з 01.07.2019 пенсійних виплат ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити позивачу виплату пенсії щомісячно, з урахуванням заборгованості з моменту припинення виплат, а саме з 01.07.2019.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області для проведення з 01.04.2019 перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , вчинити дії - подати запит (включити до списку військових пенсіонерів, яким необхідно провести перерахунок пенсії) та отримати від Вінницького міського комісаріату оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 у відповідності до вимог ст. 43 і 63 ЗУ №2262, ст.9 ЗУ №2011 та з врахуванням положень постанови №704 із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, суд вказує про наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ), усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Так, пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 за № 45 пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку із підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2, 3 Порядку № 45 визначено, що Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС.

Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Разом з тим, зважаючи на предмет заявленого спору у цій справі, суд вказує, що вимоги позивача в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області вчинити дії, а саме подати запит (включити до списку військових пенсіонерів, яким необхідно провести перерахунок пенсії) та отримати від Вінницького міського комісаріату оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 для проведення з 01.04.2019 перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , є передчасними.

Суд зазначає, що поновлення виплати, перерахунок та виплата пенсії за період з 01.07.2019 здійснюватиметься позивачу на підставі даного рішення після набрання ним законної сили.

Тобто на час ухвалення рішення у цій справі поновлення виплати пенсії ще не відбулося, а отже позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області включити позивача до списку військових пенсіонерів, яким необхідно провести перерахунок пенсії та отримати від Вінницького міського комісаріату оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 є передчасними.

В силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити частково.

Згідно ч. 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо припинення з 01.07.2019 пенсійних виплат ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії щомісячно, з урахуванням заборгованості з моменту припинення виплат, а саме з 01.07.2019.

В задоволенні решти вимог, -відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )
Повний текст рішення складено та підписано суддею 27.09.2022

Суддя Томчук Андрій Валерійович