Справа № 420/198/22
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/198/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просив суд:

визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №24356-23549/Я-02/8-1500/21 від 15 грудня 2021 року у перерахунку пенсії з врахуванням пільгового стажу ОСОБА_1 , період роботи з 16.02.1987 року по 17.05.1987 року та 19.05.1990 року по 20.06.2002 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши у пільговому обчисленні період роботи з 16.02.1987 року по 17.05.1987 року та 19.05.1990 року по 20.06.2002 року, як трудовий стаж, зароблений в районах-Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити перерахунок пенсії, що виплачується ОСОБА_1 з урахуванням пільгового стажу з 22.10.2012 року;

стягнути з відповідача на свою користь судовий збір 908грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року (суддя Я.В.Балан) позовну заяву залишено без руху, зокрема, з підстав необхідності подання суду заяви про поновлення строку звернення до суду з наданням відповідних доказів на підтвердження причин його пропуску.

24.01.2022 року позивач на виконання ухвали суду подав суду адміністративний позов, в додатки до якого надав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Також позивачем подане клопотання про витребування доказів документів, які знаходяться у пенсійній справі позивача, оскільки на адвокатський запит представника позивача такі документи не були надані.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви по адміністративній справі №420/198/22.

11.02.2022 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 31.01.2022 року подав суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви по адміністративній справі №420/198/22.

12.03.2022 року позивач на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року подав суду адміністративний позов, в якому зазначив, що він був необізнаний щодо видів та розміру складових призначеної йому пенсії, звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з 22.10.2012р. та лише 15.12.2021р. з листа відповідача №24356-23549/Я-02/8-1500/21 дізнався про порушення його прав, з чим не погоджується та звернувся до суду з даним позовом.

В уточненому адміністративному позові просив суд:

визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №24356-23549/Я-02/8-1500/21 від 15 грудня 2021 року в перерахунку пенсії з врахуванням пільгового стажу ОСОБА_1 , період роботи з 16.02.1987 року по 17.05.1987 року та 19.05.1990 року по 20.06.2002 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши у пільговому обчисленні період роботи з 16.02.1987 року по 17.05.1987 року та 19.05.1990 року по 20.06.2002 року, як трудовий стаж, зароблений в районах-Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити перерахунок пенсії, що виплачується ОСОБА_1 , з врахуванням пільгового стажу з 15.12.2022 року, з дати отримання відповіді на звернення до пенсійного органу про здійснення перерахунку з урахуванням пільгового стажу у районах Крайньої Півночі;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити перерахунок пенсії, що виплачується ОСОБА_1 з урахуванням пільгового стажу з 22.10.2012 року;

стягнути з відповідача на свою користь судовий збір 908грн.

Розпорядженням керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду №430 від 07.06.2022 року призначено повторний автоматичний розподіл справи №420/198/22.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 року визначено головуючого суддю Аракелян М.М. для розгляду справи.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом; прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що він будучи необізнаним щодо видів та розміру складових призначеної йому пенсії звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату пенсію йому, з 22 жовтня 2012 року у пільговому обчисленні, за період роботи в районі Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі з 16 лютого 1987 року по 20 червня 2002 року з розрахунку один рік за півтора року. Позивачем була отримана відповідь від 15 грудня 2021 року за № 24356-23549/Я-02/8-1500/21 в якої було зазначено, що він отримуєте пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування Проте у відповіді відповідач не зазначив чому він взяв до уваги лише період з 18.05.1987 по 18.05.1990 рік, так як позивач почав працювати у м. Кагалим Тюменської області Ханти-Мансійському автономному окрузі, який прирівняний до районів Крайньої Півночі з 16.02.1987 року (довідкою № 21-33/833 від 19.04.2006 року, іншими докази) та застосовує законодавство, яке діяло з 01 січня 1991 року. Лише 15 грудня 2021 року з листа № 24356-23549/Я-02/8-1500/21 ОСОБА_1 узнав про порушене його право та не погоджується із листом відповідача та вважає відмову у перерахунку пенсії протиправною та незаконною в період з 16.02.1987 року по 17.05.1987 року та 19.05.1990 року по 20.06.2002 року, у зв`язку із чим просить суд задовольнити позовні вимоги.

27.06.2022 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції представник, зокрема, вказує, що надання пільг щодо зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі, і місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців при розрахунку стажу, що дає право на призначення пенсії за віком можливо лише за умови укладення трудового договору строком на 3 роки, що прямо передбачено нормою закону. Позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, виплату та зарахувати до стажу період роботи з 16.02.1987 по 17.05.1987 та з 19.05.1990 по 20.06.2002 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, на пільгових умовах, а саме зарахувати один рік роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців, починаючи з 22.10.2012, не підлягає задоволенню з підстав, що судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства.

05.07.2022 року відповідач на виконання ухвали суду від 13.06.2022 року надав суду наявні у нього копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.02.1987 року по 20.06.2002 року працював у м.Кагалим Тюменської області Ханти-Мансійського автономного округу на різних підприємствах та посадах, який прирівняний до районів Крайньої Півночі, що підтверджується наступними документами:

- трудовим договором від 18.05.1997 року (а.с.9);

- трудовий контрактом №316 від 01.01.1998 року (а.с.10-12);

- довідкою ООО «Лукойл- Западная Сибирь» ТПП «Когалымнефтегаз» (мовою оригіналу) №21-33/833 від 19.04.2006 року (а.с.13);

- підтвердженням на право трудової діяльності від 11.06.2000 року (а.с.14);

- підтвердженням на право трудової діяльності від 16.05.2001 року (а.с.15);

- довідкою №58 від 25.11.2010 року Кагалимського міського унатірного підприємства Ханти-Мансійського автономного округу (а.с.16);

- довідкою ООО «Лукойл- Западная Сибирь» ТПП «Когалымнефтегаз» (мовою оригіналу) №21/33-2985 від 17.08.2011 року (а.с.17);

- довідкою ООО «Лукойл- Западная Сибирь» ТПП «Когалымнефтегаз» (мовою оригіналу) №21/33-2986 від 17.08.2011 року (а.с.18);

- історичною довідкою (а.с.20);

- наказом №95-к від 18.05.1987 року Когалымского управления технологического транспорта №2 ПО «Башнефть» (мовою оригіналу) (а.с.21);

- довідкою №19 від 28ю01.2013 року ТОВ «Міські тепломережі» Ханти-Мансійського автономного округу (а.с.22);

- довідкою ООО «Лукойл- Западная Сибирь» (мовою оригіналу) №16/2-12/3-346А від 27.02.2013 року (а.с.23);

- особовою карткою №2 (а.с.24);

- наказом №34-к від 16.02.1987 року Когалымского управления технологического транспорта №2 ПО «Башнефть» (мовою оригіналу) (а.с.25-26);

- наказом №80-к від 13.06.1991 року управления технологического транспорта №2 ПО «Когалымнефтегаз» (мовою оригіналу) (а.с.26 зворот);

- довідкою ООО «Лукойл- Западная Сибирь» (мовою оригіналу) №16/2-12/3-345 від 27.02.2013 року (а.с.27);

- особистою карточкою (а.с.28);

- наказом ТПП «Когалымнефтегаз» ООО «Лукойл- Западная Сибирь» (мовою оригіналу) №171-к від 16.07.1997 року (а.с.29);

- наказом ТПП «Когалымнефтегаз`ООО «Лукойл- Западная Сибирь» (мовою оригіналу) №49-к від 24.03.1999 року (а.с.30);

- копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.31-33).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Розмір пенсії складає 4793,92 грн., який обчислено з врахуванням страхового стажу у розмірі 33 роки 05 місяців.

11.11.2021 року позивач звернувся до Головного управління з заявою про перерахунок та виплату пенсії з 22.10.2012 у пільговому обчисленні за період з 16.02.1987 по 20.06.2022 з розрахунку один рік за півтора року.

У відповідь на вищезазначену заву позивач отримав лист №24356-23549/Я-02/8-1500/21 від 15.12.2021 року ГУПФ України в Одеській області, в якій зазначено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон). Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону визначено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, встановлено, що за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Управлінням пенсійного забезпечення на підставі наявних документів переглянуто страховий стаж та період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі з 18.05.1987 по 18.05.1990 обчислено в пільговому розрахунку. Пенсію за віком розраховано при страховому стажі 33 роки 5 місяців (враховано по 21.03.2009), середньомісячній заробітній платі 14345,76 грн, визначеній за періоди з 01.02.1987 по 31.01.1992 і з 01.07.2000 по 31.03.2009 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір на 01.12.2021 становить 4793,92 грн. Зазначений розмір пенсії та доплату за період з 01.10.2017 по 31.12.2021 в розмірі 14845,70 грн ОСОБА_1 буде нараховано на січень 2022 року.

Позивач зазначає, що відповідачем без обґрунтування не зараховано йому до пільгового стажу період роботи з 16.02.1987 року по 17.05.1987 року та з 19.05.1990 року по 20.06.2002 року (відмова оформлена листом від 15.12.2021 року) та у зв`язку із цим ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у даній справі.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Статтею 5 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, яка Україною підписана, встановлено, що вона розповсюджує дію угоди на пенсійне забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угоди.

Статтею 3 тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року, дозволено обчислювати стаж за нормами Закону Російської Федерації «Про державні гарантії і компенсації для осіб, працюючих і проживаючих в районах Крайньої Півночі та прирівняних місцевостях» від 19 лютого 1993 року, яким дозволено застосовувати пільгу про обчислення стажу незалежно від факту наявності строкового трудового договору, тим самим на рівні міжнародних угод, укладених між Україною та Росією встановлено, що на території України гарантується пенсійне забезпечення громадян, які працювали на території Росії в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, і при цьому обов`язково визначено, що обчислення стажу здійснюється незалежно від факту наявності строкового трудового договору.

Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Згідно з пунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10 лютого 1960 року працівникам, що переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надається додатково пільга зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при численні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 26 вересня 1967 року № 1908-VII передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з п`яти до трьох років. Надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Відповідно до частини 2 пункту 2 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Президії Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 р. та статтею 3 Указу від 26 вересня 1967 р., надаються додатково працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, які прибули з власної ініціативи), при умові укладення ними трудових договорів, про роботу в цих районах і місцевостях на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 530/п-28 від 16 грудня 1967 року період роботи у зазначених місцевостях зараховувався до загального трудового стажу у наступному порядку: за період з 01 березня 1960 року - один рік роботи зараховувався за один рік і 6 місяців; за період з 01 серпня 1945 року до 01 березня 1960 року один рік роботи зараховувався за два роки, якщо робітник мав право на пільги у відповідності з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року. Пільгове обчислення трудового стажу відповідно до зазначених Указів поширювалось лише на робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях, на підставі документів (трудової книжки, довідки), які б стверджували право на пільги. Таким документом був і письмовий договір, який укладався із робітниками і службовцями, що прибували для роботи на Крайню Північ.

Таким чином, документами, які підтверджують роботу особи на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях та які надають право на обчислення стажу роботи на пільгових умовах є трудовий договір, трудова книжка або довідка.

При цьому, для здійснення обчислення стажу на пільгових умовах є достатнім наявність одного із вказаних документів.

Відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі". Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №2-21 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до п.2.1 вказаного Порядку №2-21 (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, переведеним, направленим або запрошеним на роботу Крайньої Півночі або в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі з другої місцевості країни при умові підписання ними трудових договорів про роботу в цих районах терміном на три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки добавити їм наступні пільги, а саме зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі або в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців роботи при нарахуванні стажу, що дає право на отримання пенсії по віку або по інвалідності.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №32-V від 26 липня 2006 року та відповідно до п. 5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 , наявної у матеріалах справи, вбачається, що в період з 16.02.1987 року по 20.06.2002 року працював в Тюменській області Ханти-Мансійського автономного округу м.Кагарлик.

Суд зазначає, що у оскаржуваній відмові, оформленій листом від 15.12.2021 року не відображено, чому відповідачем при розгляді звернення позивача від 11.11.2021 року не враховані такі документи, як трудовий договір від 18.05.1997 року та трудовий контракт від 01.01.1998 року.

При цьому лист-відповідь не є рішенням про відмову у перерахунку його стажу у пільговому обчисленні, а відзив відповідача містить розгорнуті мотиви відмови у позові, які не наводились у листі від 15.12.2021 року.

Вказані обставини свідчать про необґрунтованість та непослідовність дій пенсійного органу при вирішенні питання про наявність підстав для пільгового обрахунку стажу роботи позивача, на підставі чого суд дійшов висновку про протиправність цієї відмови.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст. 17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Веуеіег v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (ОпегуэЫэг v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, и. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal V. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румуни (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що відповідачем у листі від 15.12.2021 року не відображено, чому враховані не всі документи, надані позивачем разом із зверненням, зокрема трудовий договір від 18.05.1997 року та трудовий контракт №316 від 01.11.1998 року, копії яких наявні в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 , наданої ГУПФУ в Одеській області суду на виконання вимог ухвали суду від 13.06.2022 року, а також за результатом розгляду його заяви не було прийняте рішення згідно із законодавством.

Тому суд вважає, що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо перерахунку його пенсії у пільговому обчисленні за періоди роботи з 16.02.1987 року по 17.05.1987 року та з 19.05.1990 року по 20.06.2002 року та прийняти обґрунтоване рішення відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони; на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що відповідачем не обґрунтована правомірність відмови, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а доводи відповідача суд відхиляє з наведених вище підстав.

Суд констатує, що відмова, оформлена листом ГУПФ України в Одеській області від 15.12.2021 року не обґрунтована, а у відзиві на позовну заяву відповідачем наведені мотиви, які в листі від 15.12.2021 року не відображені, тому суд не може перебрати на себе повноваження відповідача діяти на власний розсуд при вирішенні спірного питання шляхом прийняття рішення відповідно до законодавства на підставі поданих ОСОБА_1 документів.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 908 грн. (а.с.36), ці витрати суд покладає на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім)грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у перерахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), викладену у листі від 15.12.2021 року №24356-23549/Я-02/8-1500/21.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () повторно розглянути звернення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) щодо перерахунку його пенсії у пільговому обчисленні за періоди роботи з 16.02.1987 року по 17.05.1987 року та з 19.05.1990 року по 20.06.2002 року та прийняти обґрунтоване рішення відповідно до законодавства.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908(дев`ятсот вісім)грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян