Справа № 160/3982/22
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/3982/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційні скарги Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2022 року, (суддя суду першої інстанції Дєєв М.В.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/3982/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області щодо необхідності проведення з позивачем своєчасного повного фактичного розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнути з Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на його користь середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, яка виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення, в сумі 150 000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу у відповідача, при звільненні позивача зі служби відповідачем не в повному обсязі було нараховано та виплачено належне позивачу грошове забезпечення, а саме індексацію грошового забезпечення. 20.01.2022 року відповідачем було здійснено виплату індексацію грошового забезпечення при цьому, відповідачем не виплачено позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути середній заробіток, за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення, з 01.10.2019 року по 20.01.2022 року, у розмірі 150 000,00 грн. та задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2019 року по 19.01.2022 року. Стягнуто з Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 01.10.2019 року по 19.01.2022 року включно в розмірі 84628,77 грн. (вісімдесят чотири тисячі шістсот двадцять вісім гривень сімдесят сім копійок) У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтовано тим, що норми ст. 117 КЗпП України не розповсюджуються на дані правовідносини, адже проходження служби в органах СБУ врегульовано спеціальним законодавством. Також, відповідач зазначає, що в умовах дії особливого періоду, виконання СБУ завдань безпосередньо у зоні проведення ООС, обумовлене пріоритетність спрямування СБ України бюджетних коштів, які до того ж є недостатніми, з огляду на соціально-економічні умови в державі, що впливає на строки проведення виплат як звільненим так і діючим військовослужбовцям. Також, відповідач зазначає, що сума відшкодування відповідно до ст. 117 КЗпП є надмірною по відношенню до суми невиплаченої індексації, відтак її розмір має бути зменшений.

Позивач також звернувся з апеляційною скаргою в якій просить суд рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, прийняти нову постанову про задоволення позовних в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував суттєве зменшення присудженої до стягнення з відповідача суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби, ухваливши оскаржуване судове рішення, яке не відповідає дійсним обставинам даної справи та не відповідає дійсно понесених позивачем майнових втрат внаслідок протиправної бездіяльності відповідача.

Також, від відповідача 02.08.2022 року через канцелярію суду надійшли доповнення до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КАС України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем подано доповнення до апеляційної скарги із порушенням строку визначеного ч. 1 ст. 303 КАС України, адже строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі сплинув, відтак колегія суддів не приймає до розгляду зазначені доповнення.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача, ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги УСБУ в Дніпропетровській області.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області.

ОСОБА_1 був звільнений з військової служби відповідно до наказу Голови Служби безпеки України від 16.08.2019 року №1068-ос із виключенням зі списків особового складу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області наказом від 23.09.2019 року №493-ос.

Відповідно до виписки із карткового рахунку ОСОБА_1 відповідач виплатив індексацію грошового забезпечення у розмірі 84638,95 грн. 20.01.2022 року.

Позивач вказав, що відповідачем не виплачено йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим, останній вважає просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 84628,77 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами ст. 116 Кодексу Законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, згідно з якої, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 .

Абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 по справі № 825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що фінансування відповідача здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №524/1714/16-а, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 13,98 % (84638,95 грн. (частка грошової компенсації індексації грошового забезпечення) / 605366,73 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01.10.2019 року по 19.01.2022 року (843 дні)) х 100).

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 13,98 % становить: 718,11 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) х 13,98 % / 100 = 100,39 грн.; 100,39 грн. х 843 (днів затримки розрахунку) = 84628,77 грн.

Таким чином, виходячи з принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 84628,77 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.09.2020 року у справі № 260/348/19.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Доводи відповідача з приводу обмеженості фінансування та як наслідок невиплату в повному обсязі належних позивачу до виплати сум індексації, суд вважає необґрунтованими, оскільки обов`язок відшкодування затримки при звільненні виникає незалежно від обставин порушення строку проведення належних працівникові при звільненні сум.

За приписами частин 1, 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявнівність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2022 року в адміністративній справі № 160/3982/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай