Справа № 120/4910/22
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 вересня 2022 р. Справа № 120/4910/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради (площа Шевченка, 6/16, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000, ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради (далі ВК Могилів-Подільської МР, відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову ВК Могилів-Подільської МР, що міститься у рішенні №36 від 27.01.2022 у виплаті ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді за період працевлаштування з 13.11.2020 по 13.05.2021, але не більше шести місяців;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 середньої заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус народних депутатів місцевих рад», яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді за період працевлаштування з 13.11.2020 по 13.05.2021, але не більше шести місяців.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що з 22.03.1998 вона обіймала виборну посаду у Суботівській сільській раді, водночас, до обрання на таку посаду працювала в колгоспі «Прогрес» на посаді бухгалтера. При цьому, у зв`язку з обранням на виборну посаду, її відповідно до наказу №2 від 22.03.1995 звільнено з роботи в колгоспі «Прогрес» за п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Враховуючи вищезазначені обставини, ОСОБА_1 вважає, що ВК Могилів-Подільської МР протиправно відмовив їй у виплаті середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у раді, згідно з приписами ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус народних депутатів місцевих рад».

Ухвалою від 04.07.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено сторонам строк на подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення та вирішено витребувати у Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради всі належним чином засвідченні копії документів, які стали підставою для винесення рішенням №36 від 27.01.2022 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 ".

28.07.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що з попереднього місця роботи, а саме з КСП «Прогрес» позивача звільнено у зв`язку з обранням на виборну посаду, керуючись п. 5 ст. 36 КЗпП України. Як зазначає представник відповідача, КСП «Прогрес» реорганізовано та його правонаступником є СТОВ «Прогрес», що підтверджується інформацією, яка вказана у Статуті товариства.

У листі за вихідним №12-07/37 від 29.01.2021 Виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради повідомив ОСОБА_1 , що СТОВ «Прогрес» листом вихідний № 49 від 08.12.2020 надав інформацію, що згідно штатного розпису товариства наявна посада бухгалтера, але вона зайнята безстроково. Проте, роботодавець (СТОВ «Прогрес») запропонував посаду бухгалтера - обліковця, з посадовим окладом згідно штатного розпису. Щодо прийняття пропозиції ОСОБА_1 рекомендували звернутись до офісу СТОВ «Прогрес» та надати письмове підтвердження або відмову. Водночас інформація щодо звернення позивача до СТОВ «Прогрес» з приводу погодження на вищевказану посаду у відповідача відсутня.

Водночас, не зважаючи на наявність даної відповіді СТОВ «Прогрес» та запропонованої посади, позивач повторно звернулась до Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради із заявою та долучила новий лист СТОВ «Прогрес» вихідний № 51 від 09.12.2020, в якому повідомляється, що товариство не може запропонувати посаду чи рівноцінну займану посаду.

Відповідач зазначає, що лист № 49 від 08.12.2020 СТОВ «Прогрес» щодо пропозиції надати ОСОБА_1 рівнозначну посаду не відкликано, тому ВК Могилів-Подільської МР вважає, що СТОВ «Прогрес», відповідно до поданої інформації у листі № 49 від 08.12.2020, має можливість та зобов`язане надати рівноцінну роботу (посаду) ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевказані розбіжності у листах СТОВ «Прогрес», відповідач вважає, що ним правомірно відмовлено позивачу у виплаті середнього заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді в Суботівській сільській раді за період працевлаштування з 13.11.2020 по 13.05.2021.

Окрім того, разом з відзивом на позовну заяву ВК Могилів-Подільської МР подано клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, у якому зазначається, що стороною позивача не надано акт наданої правової допомоги. Окрім того, витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн., на переконання відповідача, є неспівмірними зі складністю справи, ціною позову та значенням справи для позивача, тому останні підлягають зменшенню до 2000 грн.

16.08.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач звертає увагу суду на те, що обставинам щодо розбіжності інформації, яка надана СТОВ «Прогрес» у листі № 49 від 08.12.2020 та у листі №51 від 09.12.2020 вже було надано оцінку під час судового розгляду адміністративної справи №120/1305/21-а.

Відтак, враховуючи необґрунтованість та безпідставність доводів сторони відповідача, ОСОБА_1 просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Окрім того, 16.08.2022 до суду надійшли заперечення щодо клопотання ВК Могилів-Подільської МР про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, позивач зазначила, що розмір гонорару адвоката визначено у фіксованій сумі, відтак, надання детального опису робіт не є необхідним. Окрім того, з приводу співмірності витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 вказала, що дана справа має для неї значний інтерес, адже вона протягом двох років намагається захистити свої права та вже вдруге звертається до суду щодо виплати середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

Із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що з 22.03.1995 її звільнено з роботи в КСП "Прогрес" на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

З 22.03.1995 позивача обрано секретарем виконкому Суботівської сільської ради (запис №3 трудової книжки).

Разом із тим, відповідно до рішення 1 сесії 8 скликання Могилів-Подільської міської ради №10 від 12.11.2020, яка є правонаступником Суботівської сільської ради, позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з закінченням строку повноважень секретаря Суботівської сільської ради.

09.12.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про виплату їй середньої заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", долучивши лист СТОВ "Прогрес" №49 від 08.12.2020.

Як зазначає позивач у позовній заяві, отримавши уточнюючу інформацію від СТОВ "Прогрес" вона відкликала заяву від 09.12.2020 та звернулась до відповідача із заявою від 30.12.2020 про виплату середньої заробітної плати у зв`язку з неможливістю працевлаштування відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" долучивши інший лист СТОВ "Прогрес" №51 від 09.12.2020.

Листом від 29.01.2021 відповідач повідомив позивача про неможливість здійснити їй виплату середньої заробітної плати, оскільки СТОВ "Прогрес" у листі №49 від 08.12.2020 надало пропозицію посади, яка не була відкликана.

Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність, яка полягає у невиплаті середньої заробітної плати у відповідності до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

За результатами розгляду справи №120/1305/21-а Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято рішення від 05.07.2021, яким адміністративний позов задоволено частково та вирішено зобов`язати Виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.12.2020 про виплату їй середньої заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №120/1305/21-а рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 05.07.2021 залишено без змін.

На виконання вищезазначених рішень судів, ВК Могилів-Подільської МР прийнято рішення №36 від 27.01.2022, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 щодо виплати середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді, за період працевлаштування з 13.11.2020 по 13.05.2021, але не більше шести місяців.

Позивач вважає вищезазначене рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначення загальних засад діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування наведені в Законі України від 07 червня 2001 року № 2493-II "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі Закон № 2493-II).

Статтею 1 цього Закону визначено, що служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно зі ст. 3 Закону № 2493-ІІ посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Водночас статтею 118 КЗпП України передбачені гарантії для працівників, які обрані на виборні посади.

Так, працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради регламентує Закон України від 11.07.2002 № 93-IV "Про статус депутатів місцевих рад" (далі Закон № 93-IV).

Частиною 1 статті 33 Закону №93-IV визначено, що у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Відповідно до частини 2 статті 33 Закону №93-IV, депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Гарантії для працівників, обраних на виборні посади, також встановлені ст. 118 Кодексу законів про працю України, згідно до якої працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Під рівноцінною роботою (посадою) слід розуміти роботу (посаду), не нижче за кваліфікацією чи посадою, за якою особа працювала до обрання на виборну посаду (відповідного голови/секретаря).

Таким чином, приведеними вище нормами права встановлено право працівника, звільненого з роботи внаслідок обрання на виборну посаду у раді, на одержання після закінчення його повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві, в установі, організації або надання йому рівноцінної роботи (посади).

Отже, законодавець гарантує колишньому депутату ради чи, як в даному випадку секретарю сільської ради, збереження середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді лише за умови неможливості надання їй попередньої роботи і виключно на період її працевлаштування, але не більше шести місяців. При цьому, обов`язок запропонувати звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади роботу (посаду) за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді покладається саме на роботодавця. За змістом Закону збереження протягом шести місяців середнього заробітку не звільняє адміністрацію установи, де працював депутат, вжити заходи до його працевлаштування.

Гарантія збереження середньої заробітної плати, яку секретар ради одержував на виборній посаді, можлива лише за умови неможливості надання йому попередньої роботи і виключно на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.

При цьому, необхідною умовою реалізації зазначеного права є неможливість забезпечення роботодавцем надання попередньої роботи (посади), а у разі її відсутності іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

В даному ж випадку, як слідує із записів трудової книжки позивача, до обрання на виборну посаду секретаря Суботівської сільської ради вона працювала в КСП "Прогрес" та звільнена на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (перехід на виборну посаду). При цьому звільнення ОСОБА_1 саме на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України не заперечується відповідачем.

Відповідно до рішення 1 сесії 8 скликання Могилів-Подільської міської ради №10 від 12.11.2020, яка є правонаступником Суботівської сільської ради, позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з закінченням строку повноважень секретаря Суботівської сільської ради.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.07.2021 у справі №120/1305/21-а ВК Могилів-Подільської МР прийнято рішення №36 від 27.01.2022, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 у виплаті середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді, за період працевлаштування з 13.11.2020 по 13.05.2021, але не більше шести місяців.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення не містить мотивів відмови позивачу у виплаті середньої заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", водночас, у відзиві на позовну заяву ВК Могилів-Подільської МР вказує, що відмова обумовлена розбіжностями у листах СТОВ «Прогрес» № 49 від 08.12.2020 та №51 від 09.12.2020 щодо можливості запропонувати ОСОБА_1 відповідну роботу (посаду) роботодавцем.

Надаючи оцінку таким доводам сторони відповідача, суд враховує приписи ч. 4 ст. 78 КАС України, якими визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 05.07.2021 у справі №120/1305/21-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021, судом надано оцінку вищезазначеним листам СТОВ «Прогрес» та встановлено обставини щодо наявності чи/або відсутність у СТОВ "Прогрес" вакантних посад, які б могли б бути запропоновані ОСОБА_1 , а також обставини щодо того, чи відкликана пропозиція посади бухгалтера, яка була запропонована ОСОБА_1 у листі №49 від 08.12.2020.

Зокрема, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 01.06.2021 у межах справи №120/1305/21-а, СТОВ «Прогрес» листом від 16.06.2021 вих. №81 повідомлено, що воно не є правонаступником КСП "Прогрес", в якому працювала позивач до обрання на виборну посаду. Крім того, у листі зазначено, що у товаристві відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 , а посада запропонована в листі №49 від 08.12.2020 більше не пропонується.

При цьому, суд у рішенні від 05.07.2021 у справі №120/1305/21-а вказав на те, що повідомлена СТОВ "Прогрес" інформація фактично усуває ту невизначеність на яку посилається відповідач, вказуючи про відсутність чітких підстав для виплати позивачу середньої заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

Враховуючи те, що обставини щодо відсутності у СТОВ «Прогрес» вакантних посад, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 , встановлені саме в процесі розгляду справи, Вінницький окружним адміністративний суд у рішенні від 05.07.2021 дійшов висновку про те, що з метою належного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.12.2020 з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішення, а також інформації СТОВ "Прогрес", викладеної у листі від 16.06.2021 вих. №81.

Однак ВК Могилів-Подільської МР прийнято рішення №36 від 27.01.2022, яким повторно відмовлено у виплаті ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді, посилаючись на лист СТОВ «Прогрес № 49 від 08.12.2020, у якому зазначено про наявність у роботодавця рівноцінної роботи (посади) для ОСОБА_1 .

При цьому відповідачем не враховано інформацію, викладену у листі від 16.06.2021 вих. №81, у якому СТОВ "Прогрес" роз`яснило, що воно не є правонаступником КСП "Прогрес", в якому працювала позивач до обрання на виборну посаду та те, що у товаристві відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 , а посада запропонована в листі №49 від 08.12.2020 більше не пропонується.

Тобто на момент прийняття рішення №36 від 27.01.2022 ВК Могилів-Подільської МР достеменно було відомо про те, що СТОВ «Прогрес» відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу, однак протиправно відмовлено у виплаті середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді за період з 13.11.2020 по 13.05.2021.

Відтак, враховуючи неможливість забезпечення роботодавцем надання попередньої роботи (посади) або іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або на іншому підприємстві, в установі, організації, суд доходить висновку, що позивач набула право на збереження за нею середньої заробітної плати на період її працевлаштування, але не більше шести місяців.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішенні ВК Могилів-Подільської МР №36 від 27.01.2022 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді за період працевлаштування з 13.11.2020 по 13.05.2021, але не більше шести місяців та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату, яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді за період працевлаштування з 13.11.2020 по 13.05.2021, відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус народних депутатів місцевих рад».

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу приписів частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані суб`єктом владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 КАС України.

Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3статті 134 КАС України).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 та 6 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як встановлено судом, на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір від 15.06.2022 про надання правової допомоги, який укладено між адвокатом Головацьким С.Б. (далі - Адвокат) та ОСОБА_1 (далі - Клієнт).

Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного договору Адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу Клієнту у адміністративній справі по факту оскарження рішення ВК Могилів-Подільської МР про відмову у виплаті ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді за період працевлаштування з 13.11.2020 по 13.05.2021 але не більше шести місяців, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар за надання правової допомоги, передбаченої в п. 1.2 цього Договору.

Розділом 4 договору про надання правової допомоги від 15.06.2022 визначено оплату гонорару та компенсацію додаткових витрат Адвоката.

Згідно з п. 4.1 за надання правової допомоги Клієнт (або особа, який доручено Клієнтом здійснити оплату правових послуг адвоката) зобов`язується виплатити Адвокату фіксований гонорар у розмірі 9000 грн. у день укладення договору.

Окрім того, до позовної заяви долучено квитанцію про оплату за надання послуг в сфері права, відповідно до якої ОСОБА_1 сплачено 9000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 15.06.2022.

Враховуючи те, що гонорар адвоката встановлено у фіксованому розмірі, надання додаткових документів, які б підтверджували розмір гонорару, обсяг наданих послуг, витраченого часу не є необхідним.

Аналогічні висновки викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, кількість доказів та фактичних даних, які підлягали дослідженню адвокатом, а також враховуючи значення даної справи для позивача, суд дійшов висновку, що на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4500 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

При цьому суд вважає необґрунтованими доводи сторони відповідача з приводу того, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 2000 грн., адже останні не базуються на жодних обставинах та нормах матеріального та процесуального права.

Більш того, судом відхилено доводи відповідача з приводу того, що представником позивача не надано акт наданої правової допомоги (виконаних робіт), що, на думку ВК Могилів-Подільської МР, є підставою для зменшення суми правничої допомоги, яка підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасування рішенні Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради №36 від 27.01.2022 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді за період працевлаштування з 13.11.2020 по 13.05.2021, але не більше шести місяців.

Зобов`язати Виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату, яку вона одержувала на виборній посаді у Суботівській сільській раді за період працевлаштування з 13.11.2020 по 13.05.2021, відповідно до частини 2 статті 33 Закону України «Про статус народних депутатів місцевих рад».

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради (площа Шевченка, 6/16, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000, ).

Рішення суду сформовано: 26.09.2022.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна