Справа № 380/2872/22
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2872/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 . Позивач просить суд:

Визнати протиправними дії командування військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності;

Визнати протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2021 Про відшкодування завданих державі збитків підполковником ОСОБА_1 та пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №2658 від 14.12.2018 Про результати службового розслідування в частині притягнення колишнього командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 до повної солідарної матеріальної відповідальності у розмірі грошового утримання в сумі 78065,75 грн;

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти у розмірі 1880 грн;

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 2000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач повідомив, що з 26.09.2015 по 20.03.2017 обіймав посаду командира 2 механізованого батальйону В/Ч пп НОМЕР_3 . Згідно змісту наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.12.2018 №2658 Про результати службового розслідування в ході проведення службового розслідування встановлено, що під час проведення внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за період з 02.08.2015 по 31.08.2018, який проходив протягом двох етапів : з 15.05.2018 по 15.06.2018 та з 09.10.2018 по 15.11.2018 було встановлено нестачу двох автомобілів вантажні самоскиди МАЗ-551605 та МАЗ-5551 загальною вартістю 312 263,00 грн, які рахуються за взводом матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 . В ході службового розслідування встановлено, що колишній командир 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 11, 16, 101, 102, 111, 112, 119 та 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі 78065,75 грн. Вищезазначеним наказом командира військової частини НОМЕР_2 №2658 від 14.12.2018 Про результати службового розслідування позивач в належний спосіб ознайомлений не був, про проведення службового розслідування не повідомлявся. Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 №69 від 07.03.2017 в зв`язку з переведенням до іншого місця проходження служби ОСОБА_1 , командира 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_4 призначено комісію для прийому та здачі посади. В процесі здачі посади до ОСОБА_1 жодних зауважень та претензій не було, що підтверджується відповідними рапортами. Спірний наказ №1392-АД від 22.12.2021 Про відшкодування завданих державі збитків підполковником ОСОБА_1 прийнято поза межами строку притягнення до матеріальної відповідальності. Просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 07.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

До суду від Відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог позивача в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву Відповідач-1 зазначає, що видаючи наказ про відшкодування заподіяних державі збитків майором ОСОБА_1 , командир військової частини НОМЕР_1 діяв відповідно до вимог частини 3 статті 11 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі, котра зобов`язує командира військової частини за новим місцем служби військовослужбовця видати наказ про відшкодування завданих державі збитків в 15-денний термін з моменту надходження матеріалів про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. Стверджує, що при виданні наказу військова частина НОМЕР_1 не являлася самостійним ініціатором притягнення Позивача до матеріальної відповідальності, тому не може бути відповідачем по справі та нести відповідальність за заподіяні ОСОБА_1 матеріальні збитки шляхом проведення грошових стягнень. Вказує, що діями військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_1 не заподіяно жодних матеріальних збитків, частина не причетна до службового розслідування, котре проводилося за попереднім місцем його служби, своїми діями ОСОБА_2 не заподіяв державі жодних збитків за новим місцем служби (військова частина НОМЕР_1 ). Вважає за доцільне замінити неналежну сторону - Відповідача 1, надавши йому правовий статус третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні Позивача.

Відповідачем 2 відзив на адміністративний не подано.

Представником позивача подано відповідь на відзив відповідача 1.

Ухвалою суду від 08.04.2022 зупинено провадження у справі до завершення дії воєнного стану на території України.

Ухвалою суду від 27.09.2022 поновлено провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2022 №87, підполковник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині з 08.08.2017 по даний час.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №2658 від 14.12.2018 проведено службове розслідування та колишнього командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 притягнуто до повної солідарної матеріальної відповідальності у розмірі грошового утримання в сумі 78065,75 грн.

Згідно акту приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків, військова частина НОМЕР_2 передала, а військова частина НОМЕР_1 прийняла заборгованість, яка на день виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 не погашена.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2021 №1392-АД помічника командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби занести в книгу грошових стягнень та нарахувань на підполковника ОСОБА_1 суму в розмірі 78065 тис, 75 коп.

Позивач не погоджується з такими діями відповідачів, наказами, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначались Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.95 N 243/95-ВР (далі - Положення №243/95) (чинним під час здійснення першого службового розслідування).

Відповідно до п. 2 Положення №243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

При цьому, пунктом 3 вказаного Положення визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Пунктами 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення №243/95-ВР передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності.

Суд звертає увагу, що притягненню військовослужбовця до матеріальної відповідальності має передувати службове розслідування, в ході якого обов`язково має бути встановлено такі обставини, зокрема як: наявність чи відсутність події, з приводу якої призначено службове розслідування, її обставини (час, місце), наслідки; всіх винних осіб, наявність причинного зв`язку між подією та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення та завдано шкоду; ступінь вини кожної з осіб; форму вини військовослужбовця (умисно чи з необережності); умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди; якими конкретними діями завдано шкоду; встановити час втрати майна тощо.

03.10.2019 року було прийнято Закон України №160-IX Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі (далі - Закон № 160-IX), який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №160-IX пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частинами першою та другою статті 3 Закону №160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Приписами п.4 Закону №160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до ст. 8 Закону посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Стаття 10 Закону передбачає, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Відповідно до ст. 11 Закону у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 08.08.2017 по даний час.

Відтак, військова частина НОМЕР_5 на виконання ст. 11 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі зобов`язана була надіслати у п`ятиденний строк з дня закінчення службового розслідування відповідні матеріали до місця проходження служби позивача - до військової частини НОМЕР_1 - для вирішення питання про притягнення його до матеріальної відповідальності, а не вирішувати це питання самостійно.

Крім того, суд доходить висновку, що командир військової частини НОМЕР_2 не мав законних повноважень притягувати позивача до матеріальної відповідальності, оскільки на час видання оскаржуваного пункту наказу № 2658 від 14.12.2018 не був для позивача командиром (начальником), і такими повноваженнями в силу приписів ч. 3 ст. 11 Закону № 160-XI наділений виключно командир за місцем служби, тобто командир військової частини НОМЕР_1 .

При цьому суд зауважує, що передача заборгованості з відшкодування завданих державі збитків від однієї військової частини до іншої здійснюється лише в тому випадку, якщо переведення військовослужбовця до іншого місця служби відбулося після його притягнення до матеріальної відповідальності за попереднім місцем служби, але завдана шкода не була стягнута в повному обсязі.

Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №2658 службове розслідування завершено 14.12.2018. Стягнення з ОСОБА_1 частини грошового забезпечення на користь держави як відшкодування шкоди відбулось у вперше у грудні 2021 року.

Тобто, ОСОБА_1 притягнули до матеріальної відповідальності більш ніж через 3 роки з дня виявлення завданої шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що під час прийняття спірних наказів, у частині, що є предметом спору, відповідач діяв не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

При цьому, відповідачем не зазначено якими конкретно неправомірними діями позивача заподіяно шкоду.

Суд зазначає, що юридична відповідальність є індивідуальною. Це означає, що особа може нести відповідальність лише в разі вчинення нею діянь, які є об`єктивною стороною порушення. Не може йтися про відповідальність особи, коли не доведено вчинення діяння саме нею.

Факт вчинення відповідних діянь має бути доведений належними доказами та не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд приходить до висновку, що дії відповідачів є протиправними та відповідно

наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2021 Про відшкодування завданих державі збитків підполковником ОСОБА_1 та пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №2658 від 14.12.2018 Про результати службового розслідування в частині притягнення колишнього командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 до повної солідарної матеріальної відповідальності у розмірі грошового утримання в сумі 78065,75 грн підлягають скасуванню.

Судом встановлено, що на підставі оскаржуваних наказів відповідачем з позивача щомісячно утримується частина грошового забезпечення.

У свою чергу, відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Суд вважає, що задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування наказів дана позивна вимога також підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від основної позовної вимоги, яку судом задоволено.

З урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України та враховуючи відсутність інформації станом на день прийняття рішення стосовно суми, яка вже стягнута з відповідача, суд дійшов до висновку про задоволення вказаної частини вимог у спосіб зобов`язання відповідача Військову частину НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків згідно наказів від 14.12.2018 №2658 та від 22.12.2021 №1392-АД.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд враховує таке.

Згідно з ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень пункту 1 частини 3статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1- 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 5, 6 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм висновується, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Суд встановив, що 21.01.2022 між адвокатським об`єднанням Фостяк і Партнери та ОСОБА_1 (клієнт) укладений договір про надання правової допомоги № 004/22 від 21.01.2022 (далі - договір).

Відповідно до акту виконаних робіт від 03.02.2022 адвокатським об`єднанням Фостяк і Партнери надано наступні послуги:

- надання консультації та узгодження правової позиції(1 година);

- вивчення матеріалів справи (1 година);

- вивчення практики Верховного Суду (1 година);

- написання заяви про забезпечення позову (45 хв);

- написання позовної заяви (3 години).

Загальна вартість наданих послуг складає 2000,00 грн, які оплачені згідно квитанції №0.0..1.

Оцінивши рівень наданих адвокатських послуг, суд вважає розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу обґрунтованим та співмірним із заявленими позовними вимогами.

Враховуючи викладене в сукупності та висновок суду про задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн (з кожного).

Оскільки позивач не сплачувався судовий збір, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст. ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 241-246, 251, 255, 257-258, 262, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності.

Визнати протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2021 Про відшкодування завданих державі збитків підполковником ОСОБА_1 та пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №2658 від 14.12.2018 Про результати службового розслідування в частині притягнення колишнього командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 до повної солідарної матеріальної відповідальності у розмірі грошового утримання в сумі 78065,75 грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків згідно наказів від 14.12.2018 №2658 та від 22.12.2021 №1392-АД.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 1000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 1000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.