Справа № 553/3372/21
Суддя: Високих М. С.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3372/21
Провадження № 2-а/553/19/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Лунич Ю.Г., позивача ОСОБА_1 , його представника Стороженко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 2 роти 3 батальйону УПП в Полтавській області Чечиль Максима Ігоровича, Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із згаданим адміністративним позовом, в якому прохає визнати дії відповідача незаконними, визнати постанову серії БАА №468599 про адміністративне правопорушення від 28.11.2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.3 ст.121 КУпАП протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити (а.с.3-10).

Заявлені вимоги мотивує тим, що вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення від 28.11.2022 його притягнуто до відповідальності за порушення ч.1 ст.126, ч.3 ст.121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн за керування транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів та керування транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю без своєчасного його проходження.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, стверджуючи про те, що за відсутності законних підстав зупинки його автомобіль зупинив капрал поліції ОСОБА_2 , доказів факту порушення ПДР України не надав, його клопотання про залучення адвоката відхилив та незаконно розглянув справу на місці зупинки. В частині притягнення до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП вказує, що за відсутності підстав для зупинки вимоги посадової особи УПП про пред`явлення документів були незаконними. Щодо притягнення до відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП наголошує на тому, що його транспортний засіб є легковим та не використовується для роботи в таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, тому не підлягає обов`язковому технічному контролю.

Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 14.01.2022 з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

За ухвалою суду від 14.02.2022 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с.41-46) з проханням залишити вимоги позивача без задоволення. Співвідповідача УПП в Полтавській області правом подання відзиву не скористався.

26.04.2022 до суду подано відповідь на відзив (а.с.66-70).

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Будучи належно повідомленими про дату час і місце розгляду справи, відповідачі в судове засідання не прибули, звернувшись із клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вказує про наступне.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Предметом оскарження у справі, що розглядається, є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №468599 від 28.11.2022 (а.с.11), якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.3 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно із ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено (ч.3 ст.286 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ч.1 ст.78 КАС України).

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, що узгоджується із п.1.3 Правил, згідно з яким учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Судом встановлено, що 28.11.2021 о 12 год. 36 хв. на 208 км а/д Київ-Харків-Довжанський поліцейським взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП капралом поліції Чечиль М.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №468599, якою застосовано до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн за те, що ОСОБА_1 28.11.2021 об 11 год. 05 хв. на а/д Київ-Харків-Довжанський 208 км керував транспортним засобом Renault Trafic, реєстраційним номер НОМЕР_1 без чинного полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів та керував транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п.2.1 ґ, 31.3 б та ст.35 Закону України «Про дорожній рух» та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126, ч.3 ст.121 КУпАП.

Позивач не погодився з даною постановою і оскаржив її до суду.

Наведене свідчить про наявність публічно-правового спору з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого, в тому числі, ч.1 ст.126, ч.3 ст.121 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу III зазначеної Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126, ч.3 ст.121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення, в якій винесена оскаржувана постанова, згідно тексту вищевказаної постанови, була розглянута уповноваженою на то особою безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає вимогам ст.222, ч.ч.2,4,5 ст.258 КУпАП.

Підтримуючи заявлений позов в судовому засіданні ОСОБА_1 наполягав на тому, що його автомобіль не підлягає обов`язковому технічному огляду та у поліцейського не було підстав вимагати пред`явлення полісу, а тому прохав скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.3 ст.121 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Відповідно до п. 31.3. (б) Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України «Про дорожній рух».

Статтею 29 вказаного Закону встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про дорожній рух», технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Поняття обов`язковості технічного контролю транспортних засобів розкрито положеннями ст.35 Закону України «Про дорожній рух». Зокрема, обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

В той же час, обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Частиною 7 згаданої статті визначено періодичність проходження обов`язкового технічного контролю, який для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років, становить кожні два роки.

Постановою Кабінету Міністрів України № 137 від 30.01.2012 затверджено Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, положення якого стосовно періодичності проведення обов`язкового технічного контролю повністю дублюють приписи Закону України «Про дорожній рух». Зокрема, Порядком № 137 також встановлена періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форм власності вантажопідйомністю до 3.5 тонни із строком експлуатації більше двох років - два роки.

У відповідності до приписів ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III, автомобіль вантажний - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

У відповідності до ч.ч. 3,4 ст.19 Закону України «Про автомобільний транспорт», при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Згідно з реєстраційною карткою транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_1 та свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2 , транспортний засіб марки RENAULT моделі TRAFIC, 2007 року випуску, тип ТЗ - вантажний, тип кузова ТЗ - фургон малотонажний, повна маса 3010 кг, а маса без навантаження 2125 кг (а.с.12,48) зареєстрований 17.07.2013 за ОСОБА_1 .

При цьому, жодної відмітки, яка б свідчила про належність вказаного транспортного засобу до категорії легкових автомобілів не зазначено.

Тобто в розрізі положень ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з урахуванням типу транспортного засобу позивача - вантажний, та типу кузова ТЗ - фургон малотоннажний, суд доходить висновку про належність транспортного засобу позивача до вантажних автомобілів, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю з періодичністю його проходження - кожні два роки.

При цьому, суд звертає увагу, що категорія транспортного засобу «В» не визначає тип автомобіля, вона вказує на категорію водія, який має право керувати цим автомобілем. Тобто, по допустиму масу даним автомобілем може керувати водій з категорією «В», але сам автомобіль призначений для перевезення вантажів і за зареєстрованими властивостями є вантажним, тому підпадає під вимоги закону.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 січня 2019 року (справа № 361/7761/15а) та у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі 126/1030/17.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що автомобіль марки RENAULT моделі TRAFIC, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , не відноситься до транспортних засобів зазначених у ч.2 ст.35 Закону України «Пру дорожній рух», і маючи вантажопідйомність до 3,5 тонн та перебуваючи у експлуатації більше дворічного строку, підпадає під загальне правило встановлене ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» про обов`язковість проходження технічного контролю, який згідно з карткою проходження ОТК автомобілем не пройдено (а.с.47).

Також, станом на 28.11.2021 відсутні відомості щодо чинного полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів на автомобіль з реєстраційним номер НОМЕР_1 (а.с.49).

Частиною 2 ст. 77 КАС України закріплено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, оскільки матеріали справи містять достатню кількість належних та допустимих доказів в підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили обґрунтованість висновків про наявність підстав для винесення постанови, яка оскаржена відповідачем.

Щодо доводів позивача про порушення процедури розгляду справи, суд вказує про наступне.

Згідно з дослідженими в ході судового розгляду записами відеофіксації, автомобіль позивача було зупинено патрульною поліцією, поліцейським було вказано на причину зупинки, а саме у зв`язку із відсутністю мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, що узгоджується із п.30.2 ПДР України в редакції на момент винесення постанови, роз`яснено права, передбачені ст.268 КУпАП, надано час для самостійного залучення адвоката.

Тобто суб`єктом владним повноважень було дотримано вимоги п.п. 9, 10 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, а саме розгляд справи розпочато з представлення поліцейського, який розглядає цю справу, оголошено, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснено ОСОБА_1 , який брав участь у розгляді справи, його права і обов`язки, суть адміністративного правопорушення, нормативний акт яким передбачено відповідальність, санкцію, яка застосовується до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Постанову про адміністративне правопорушення проголошено особі відразу на місці розгляду справи, з роз`ясненням його права на оскарження цієї постанови та дій поліцейського, у разі незгоди з ними.

Таким чином, надані відповідачами докази повною мірою підтверджують той факт, що в діях позивача наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.3 ст.121 КУпАП і оскаржуване рішення було прийнято правомірно, а від так суд приходить до висновку про необґрунтованість позиції позивача щодо скасування оскаржуваної постанови, тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,5,6,9,72-78,241-246,250,286,293-295 КАС України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 2 роти 3 батальйону УПП в Полтавській області Чечиль Максима Ігоровича, Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Позивач:ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідачі:Інспектор роти №2 УПП в Полтавській області Чечиль Максим Ігорович, адреса: 338751, Полтавська область, Полтавський район, с.Розсошенці, вул.Кременчуцька, 2В. Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП, адреса: 338751, Полтавська область, Полтавський район, с.Розсошенці, вул.Кременчуцька, 2В

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави М.С. Високих