Справа № 280/1892/21
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 280/1892/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу фермерського господарства «Зустріч»

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в адміністративній справі № 280/1892/21 (суддя І інстанції Максименко Л.Я.)

за позовом фермерського господарства «Зустріч» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування наказу і податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом (а.с. 49-58), в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- наказ Головного управління ДПС у Запорізькій області від 20 жовтня 2020 року № 206-П «Про проведення фактичної перевірки»;

- податкове повідомлення- рішення від 27 листопада 2020 року № 2 винесене ГУ ДПС у Запорізькій області, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 500 000 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано порушення податковим органом процедури проведення фактичної перевірки, а саме незазначення в наказі про її призначення конкретних підстав для проведення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють. Також апелянт заперечує сам факт вчинення правопорушення, вважаючи, що відповідачем не встановлено наявність у позивача стаціонарних споруд для збереження палива та сам факт збереження палива в таких стаціонарних спорудах саме в період відсутності ліцензії.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

20.10.2020 відповідачем прийнято наказ № 206-п «Про проведення фактичної перевірки», відповідного до якого на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України вирішено провести фактичну перевірку позивача за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Новояковлівка, пр. Зерновий, буд. 1а з 22 жовтня 2020 року тривалістю 10 діб за період діяльності з 01.07.2019 по день закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, зберіганні та транспортуванні пального; наявності супровідних документів на товар (прибуткових, товарно-транспортних, видаткових та акцизних накладних), виявлення порушень у сфері виробництва і обігу пального. (а.с. 19, 81)

З 22 по 30 жовтня 2020 року працівниками відповідача на підставі наказу від 20.10.2020 № 206-п, направлень від 20.10.2020 № 317, № 318 здійснено фактичну перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 2 листопада 2020 року № 315/08/01/09/24904657, який направлено рекомендованим листом від 3 листопада 2020 року № 62582/10/08-01-09-01-08 з повідомленням про вручення № 419 на податкову адресу позивача та отримано платником податків 7 листопада 2020 року. (а.с. 22-30, 82-83, 85-92)

За змістом акту перевірки в період з 01.07.2019 по 18.08.2020 (включно) за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Новояковлівка, пр. Зерновий, буд. 1а, позивачем зберігались залишки пального без отримання ліцензії на право зберігання пального, чим порушено ч. 1, 8, 16 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР зі змінами та доповненнями.

За результатами фактичної перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 27 листопада 2020 року № 2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції" у сумі 500 000 грн за зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального. (а.с. 190)

11 грудня 2020 року позивачем до ДПС України подано скаргу № 11/12 (вх. ДПС 14.12.2020 № 47679/6) на зазначене податкове повідомлення-рішення. (а.с. 32-37)

Рішенням ДПС України від 15 лютого 2021 року № 3461/6/99-00-06-03-02-06 залишило без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 27 листопада 2020 року № 2. (а.с. 38-42)

Вважаючи зазначені вище наказ про проведення перевірки та податкове повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для призначення перевірки стала податкова інформація, викладена у доповідній записці 20.10.2020 № 5543, в якій зазначено, що проведеним аналізом даних СЕАРП СЕ за період з 01.07.2019 ФГ «Зустріч» отримувало пальне в період відсутності ліцензії на зберігання пального, а тому доводи позивача щодо відсутності підстав для проведення фактичної перевірки є необґрунтованими. Стосовно суті правопорушення суд зазначив, що висновок контролюючого органу про наявність в діях ФГ «Зустріч» порушень вимог ч. 1, 8, 16 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» знаходить своє підтвердження долученими до справи та наданими під час фактичної перевірки самим позивачем, документами.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За приписами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Як зазначено в наказі про проведення фактичної перевірки, підставою для її проведення є п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, відповідно до якого фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Розглядаючи раніше справи з аналогічним предметом спору, у постановах від 25 січня 2019 року (справа № 812/1112/16), від 07 листопада 2019 року (справа № 140/391/19), від 10 квітня 2020 року (справа № 815/1978/18), від 12 серпня 2021 року (справа № 140/14625/20), від 01 червня 2022 року (справа № 520/7331/21) тощо Верховний Суд вказував, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У даному випадку достатньо самого факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального), як правильно зазначив і суд першої інстанції.

Разом з тим, у постановах від 11 червня 2019 року (справа № 1440/2045/18), від 8 вересня 2020 року (справа № 640/21536/19) та від 17 грудня 2020 року (справа № 520/12028/18) Верховний Суд зауважив, що для зазначення підстави для проведення перевірки недостатньо вказати номер підпункту статті ПК України, особливо, якщо вказаний підпункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки, а тому, окрім звичайного посилання на норму, що регулює питання її призначення, податковий орган повинен зазначити і конкретні фактичні підстави її призначення.

З огляду на вказане Верховний Суд сформуював правову позицію, що при призначенні фактичної перевірки за підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК контролюючий орган повинен зазначити одну із підстав, визначених цим підпунктом, й у разі, якщо такою підставою є наявність та/або отримання інформації про порушення платником податків вимог законодавства, конкретизувати останню.

Отже, податковий орган має право проводити фактичну перевірку відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 статті 80 Податкового кодексу України лише з підстав наявності у нього повноважень на здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального), проте повинен зазначити безпосередньо в наказі, що перевірка проводиться саме з цих підстав, а не у зв`язку з наявністю другої підстави відповідної податкової інформації.

Разом з тим, наказ не містить жодних посилань на те, що саме є підставою для проведення перевірки податкова інформація чи покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин. Призначаючи перевірку, податковий орган у спірному наказі обмежився лише посиланням на пп. 80.2.5 п. 80.2 статті 80 Податкового кодексу України і не конкретизував, у зв`язку з чим саме проводиться перевірка позивача.

З огляду на вказане колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що підставою проведення фактичної перевірки слугувала податкова інформація, викладена у доповідній записці 20.10.2020 № 5543, жодним чином не підтверджується, оскільки посилання на таку податкову інформацію в наказі відсутнє.

Навпаки, як зазначалось вище, наказ про проведення перевірки взагалі не містить обґрунтування жодної з можливих підстав перевірки, визначених підпунктом 80.2.5 пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про відсутність в наказі будь-яких посилань на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у зв`язку з чим такий наказ не може вважатися правомірним, а з огляду на приписи пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу не мали право приступати до проведення фактичної перевірки без наявності підстав для її проведення.

Зазначені висновки апеляційним судом здійснені з урахуванням застосування зазначених норм права в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справах № 120/5729/20-а та № 120/5229/20-а, та від 11 липня 2022 року у справі № 120/5728/20-а.

Водночас судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

У зв`язку з цим підстави для скасування оскарженого наказу у цій справі відсутні.

Колегія суддів також зазначає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.

Порушення вимог Податкового кодексу України щодо неможливості проведення перевірки без наявності підстав для її проведення, які повинні бути зазначені у відповідному наказі, має наслідком визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатися правомірним і підлягає скасуванню. Встановлені судом обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржене податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення.

Зазначені висновки апеляційним судом здійснені з урахуванням застосування зазначених норм права в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18.

При цьому зазначені обставини є самостійною підставою для задоволення позову, визнання протиправним і скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення і не потребують перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства по суті цих порушень.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фермерського господарства «Зустріч» задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в адміністративній справі № 280/1892/21 скасувати.

Адміністративний позов фермерського господарства «Зустріч» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування наказу і податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 листопада 2020 року № 2, прийняте Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 500 000 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути на користь фермерського господарства «Зустріч» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області () сплачений за подачу позову та апеляційної скарги судовий збір в розмірі 18 750 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з тієї ж дати.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко