Справа № 183/5754/22
Суддя: Парфьонов Д. О.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/5754/22
№ 2-а/183/71/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про:

- визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №168293 від 23 серпня 2022 року, якою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, -

в с т а н о в и в:

13 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, отриманим головуючим суддею 14 вересня 2022 року.

В обґрунтування позову вказує, що 23 серпня 2022 року інспектором СРПП №2 Полтавського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області Щербаком Ігорем Миколайовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №168293, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00грн за те, що він в цей день о 19 год. 30 хв., керуючи автомобілем «NISSAN QASHQАІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 114 км автомобільної дороги Дніпро-Решетилівка, на блок-посту, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив вимоги п.8.4б ПДР. ОСОБА_1 не погоджується з вказаною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи наявна його вина у вчиненні такого правопорушення.

Вказує, що 23 серпня 2022 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем NISSAN QASHQАІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись приблизно на 114 км автомобільної дороги Дніпро-Решетилівка, завчасно помітивши розміщення блок-посту на проїзній частині та скупчення проїжджаючих його автомобілів, зменшив швидкість руху орієнтовно до 10 км/год. Під`їхавши ближче до самого блок-посту він помітив групу військовослужбовців та поліцейських (приблизно 6-7 осіб), один з яких рукою подав сигнал під`їхати ближче до них та безпосередньо до місця розміщення самого блок-посту. Виконавши вимогу службової особи, ОСОБА_1 під`їхав до них, зупинився та відкрив вікно для пред`явлення документів у випадку пред`явлення відповідної вимоги.

Одразу після зупинки один з вказаної групи службових осіб - старший лейтенант поліції ОСОБА_2 запитав, чому ОСОБА_1 не зупинився біля дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», передбаченого Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 (надалі - ПДР). У відповідь ОСОБА_1 повідомив, що вказаного дорожнього знаку він не помітив, оскільки такий знак не було видно через його неправильне встановлення, а саме, знак розміщувався на самій проїзній частині, був чимось підпертий та розвернутий майже паралельно самій дорозі. Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що наближаючись до самого блок-посту без зупинки він виконував вимогу одного зі службових осіб, який знаходився на блок-пості та махаючою долонею піднятої руки вверх показував йому знак, щоб той під`їжджав та зупинявся безпосередньо біля них.

Не зважаючи на вищевказані фактичні обставини справи та заперечення позивача, ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №168293, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Протягом періоду часу за який оформлювалася постанова ОСОБА_1 висловив службовим особам, які знаходилися на блок-посту, серед яких були ї уповноважені особи Національної поліції України, зауваження щодо порушення принципу рівності, оскільки всі автомобілі проїжджали вказану ділянку дороги без зупинки, а зупинялися лише безпосередньо на блок-посту.

Лише після цього представники Національної поліції України почали зупиняти інші автомобілі для з`ясування причин невиконання вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та оформлення постанов, що спричинило формування затору на дорозі. Вказане, на думку позивача, додатково свідчить про те, що дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» був розмішеній на визначеній ділянці дороги таким чином, що його помітити було дуже складно.

Крім того, при оформленні постанови ОСОБА_1 вказав працівнику поліції, що бажає письмово викласти свої заперечення щодо постанови. Однак ОСОБА_2 зазначив, що такі заперечення можна викласти тільки при оскарженні постанови, а під час розгляду ним справи та винесення постанови такого права не передбачено. На запит ОСОБА_1 про ознайомлення з відеозаписом нагрудного реєстратора повідомив, що старший лейтенант поліції ОСОБА_2 повідомив, що таке право він матиме лише при оскарженні постанови.

Позивач зазначає, що в порушення ДСТУ 4100:2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», затверджений Наказом від 26.05.2021 № 191 «Про прийняття та скасування національних стандартів», дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розташовувався безпосередньо на самій проїзній частині з правого боку дороги та був чимось підпертий та розвернутий майже паралельно самій дорозі, що виключало об`єктивну можливість водія його побачити. Розміщувався таким чином, щоб його було погано видно учасникам дорожнього руху. Крім того, такий дорожній знак не був продубльований ні на розділювальній смузі, ні над проїзною частиною, ні на протилежному боці дороги, що прямо вимагається абзацом 4 пункту 8.2-1 ПДР. оскільки така дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, а для руху в зустрічному напрямку є не більше, ніж дві смуги. Дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», що розташовувався поблизу блокпосту на вищевказаній автомобільній дорозі є не постійним, а є саме тимчасовим, оскільки його застосування зумовлено причинами тимчасового характеру - воєнного стану. Водночас, він не був виконаний на шиті жовтого кольору, що свідчить про його застосування з порушенням ГІДР та вимог п. 14.1.3 ДСТУ 4100:2021.

Знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», який є знаком пріоритету встановлює саме черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги з зустрічним рухом, що додатково підтверджується вимогами до його розміщення, встановленими ДСТУ 4100:2021, які тим чим іншим чином обумовлюють його розташування саме наявністю дорожньої обстановки, яка містить небезпечне перехрещення доріг. Натомість, у даному випадку знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розташовувався на проїзній частині дороги, яка навіть близько не мала перехресть, а рух в зустрічному напрямку розділювався спеціальною розділювальною смугою, яка у вказаному місці інкримінованого порушення не містила, навіть, технологічних розривів.

Розташування знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» без перехресть, чи перехрещень проїзних частин перед місцем розташування тимчасового блок-посту свідчить про невідповідність місця його розташування вимогам ПДР та ДСТУ 4100:2021, а знаком, який би за своїм призначенням та способом застосування відповідав би вказаній дорожній обстановці був би знак 3.41 «Контроль», однак такий на вказаному місці відсутній.

Враховуючи, що в даному випадку однією зі службових осіб, що знаходились безпосередньо на блок-посту було подано рукою сигнал під`їхати ближче до них та безпосередньо до місця розміщення самого блок-посту, виконати зупинку саме там - ОСОБА_1 правомірно проїхав ділянку дороги, що передує блок-посту, та зупинився саме у тому місці, на яке вказали службові особи. Таким чином, позивач зазначає, що у його діях відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП

Ухвалою судді від 16 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони повідомлені про дату, час і місце розгляду справив порядку ч. 1 ст. 268, ч. 2 ст. 269 КАС України.

26 вересня 2022 року представником позивача подано до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме доказів витрат на професійну правничу допомогу, які вона просила стягнути з відповідача.

Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Тобота Ю.С. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позовну заяву до суду не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 286 КАС України неявка представника відповідача, повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «NISSAN QASHQАІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії /а.с.16/.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №168293 від 23 серпня 2022 року, прийнятої інспектором СРПП №2 Полтавського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області Щербаком І.М. вбачається, що 23 серпня 2022 року о 19 год. 30 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «NISSAN QASHQАІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 114 км автомобільної дороги Дніпро-Решетилівка, на блок-посту, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 ПДР України «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив вимоги п.8.4б ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. В постанові вказано, що додатком до постанови є відео з записом відео реєстратора.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормативним актом, який встановлює вимоги дорожніх знаків є Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 №1306.

Так, відповідно до п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з п. 8.2 ПДР дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Тимчасові дорожні знаки розміщуються на переносних пристроях, дорожньому обладнанні або закріплюються на щиті з фоном жовтого кольору і мають перевагу перед постійними дорожніми знаками.

Пункт 8.2-1 ПДР встановлює, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до абзацу першого пункту 8.3 ПДР, сигнали регулювальника мають перевагу перед сигналами світлофорів та вимогами дорожніх знаків і є обов`язковими для виконання.

П.8.4 ПДР встановлює, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, в тому числі б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги

Пункт 2.2 Розділу 33 ПДР відносить до знаків пріоритету дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Даним знаком забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Знаки 2.1-2.3, 2.5 і 2.6 встановлюються безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги, крім того, знак 2.3 - на початку, а знак 2.4 - в кінці головної дороги. Знак 2.3 з табличкою 7.8 обов`язково повторюється перед перехрестям, на якому головна дорога змінює свій напрямок.

Відповідно до основних положень про докази, закріплених у КАС України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не надано суду жодних беззаперечних доказів того, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху, заперечення позивача щодо відсутності в його діях порушень ПДР, нічим не спростовані.

Так, посадовою особою відповідача протокол про адміністративне правопорушення не складався на підставі ч. 2 ст. 258 КУпАП. Однак це не звільняє відповідача від обов`язку довести законність та обґрунтованість прийнятого рішення.

Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача.

У відповідності до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідачем не надано суду жодних беззаперечних доказів того, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху, заперечення позивача щодо відсутності в його діях порушень ПДР, нічим не спростовані.

В даному випадку, у суду відсутня будь-яка доказова база про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та яка, як наслідок, обґрунтовувала б правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що свідчить про незаконність прийнятої відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення, та необхідність її скасування.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити, скасувати постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та, в порядку п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. При цьому, вказівка на кваліфікуючі ознаки закриття провадження у справі в резолютивній частині рішення не передбачена нормами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області слід стягнути судовий збір в сумі 496,20 грн. При цьому суд враховує правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 № 543/775/17, відповідно до якого, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, судовий збір складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також, суд вважає за необхідне повернути позивачу надміру сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 5 700 грн, на підтвердження яких надано договір про надання правової допомоги № 22.08/30-01 від 30 серпня 2022 року, додатковий договір № 1 від 30 серпня 2022 року до Договору про надання правової допомоги № 22.08/30-01, акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 22 вересня 2022 року, рахунок-фактура № 1 від 25 вересня 2022 року, квитанцію № PH3B-89KK-2X9M-5263 від 25 вересня 2022 року.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому у рахунку-фактурі № 1 від 25 вересня 2022 року заявлені послуги за представництво та захист інтересів у судовому засіданні, яке призначено на 26 вересня 2022 року у розмірі 1 200 грн, однак у зв`язку з тим, що розгляд справи, призначений на 26 вересня 2022 року о 14 год 00 хв відбувся за відсутності учасників, представником позивача подано клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд не враховує ці витрати до загальної суми витрат на правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (надання консультації, вивчення судової практики, складення позовної заяви), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління національної поліції в Полтавській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6, 19, 77, 90, 159, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №168293 від 23 серпня 2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн та судового збору у розмірі 496,20 грн, а всього 4 996 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений при поданні адміністративного позову до Головного управління Національної поліції в Полтавській області судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок згідно з квитанцією ID 0218-7380-9690-2727 від 02 вересня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення оголошено у повному обсязі та підписано 26.09.2022.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ;

- відповідач Головне управління національної поліції в Полтавській області; місцезнаходження за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, буд. 83; .

Суддя Д.О. Парфьонов