Справа № 640/6323/21
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року м. Київ № 640/6323/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Григоровича П.О., суддів Каракашьяна С.К., Смолія І.В., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2
доКабінету Міністрів України
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
Позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Пр-к відповідача Полець Д.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом, в якому просять:

1) визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо зазначення (яка полягає у не зазначенні) в пункті 61 ПОСТАНОВИ КАБІНЕТУ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким встановлено вичерпний перелік документів, що повинен надати іпотекодержатель державному реєстратору речових прав на нерухоме майно для державної реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить застереження про вдоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, такого документу, як довідка уповноваженого органу Судової влади (Державної судової адміністрації) України про відсутність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що набрало законної сили;

2) зобов`язати Кабінет Міністрів України зазначити в пункті 61 ПОСТАНОВИ КАБІНЕТУ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким встановлено вичерпний перелік документів, що повинен надати іпотекодержатель державному реєстратору речових прав на нерухоме майно для державної реєстрації і іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, такий документ, як довідка уповноваженого органу Судової влади (Державної судової адміністрації) України про відсутність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що набрало законної сили.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2021 відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 13.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі підтримують заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просять суд їх задовольнити посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №2706/1207/71-612 від 27 грудня 2007 року на загальну суму 1 403 215 грн. 35 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60, 50 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2020 № 760/32895/18, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , діючих в інтересах ОСОБА_1 , - задоволено частково та заборонено Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 ,17/19, та вносити будь-які зміни у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_3 на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суть та одночасно передумова даного спору виходить із того, що за доводами позивачів, звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на даний час взагалі неприпустимо, а дії банку щодо звернення в односторонньому позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки є явно протиправними (незаконними), оскільки, у судовій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки №760/14612/13-ц рішення давно ухвалено, внаслідок чого звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку є незаконним, а стягнення предмета іпотеки може здійснюватися виключно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

На переконання позивачів, у випадку наявності в п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127, такого документу, як «довідка уповноваженого органу Судової влади (Державної судової адміністрації) України про відсутність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що набрало законної сили», банк був би позбавлений можливості вчиняти дії з метою реєстрації права власності на квартиру в позасудовому порядку.

За таких обставин позивачі звернулись до суду з даним позовом і просять його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною другою ст.124 Конституції України (в чинній редакції) визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ч.4 ст.125 КАС України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке виникло внаслідок існування юридичного спору між особою, та, в даному випадку, суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізаціїїї права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв`язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 1 грудня 2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам .

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові».

Як підтверджується матеріалами справи, фактично права позивачів порушені не оскаржуваною бездіяльністю відповідача, а діями Банку, направленими на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Тобто, оскаржувана бездіяльність відповідача жодним чином не призводить до порушення майнових прав позивачів, адже спірні правовідносини щодо порядку реєстрації права власності на предмет іпотеки виходять не із публічно-правових відносин між позивачами і КМУ, а із приватно-правових відносин між позивачами і банком.

При цьому, суд позбавлений процесуальної можливості надавати власну оцінку щодо якості нормативно-правового акту, натомість встановлює наявність / відсутність обставин щодо порушення прав позивача відповідним НПА, а також відповідність НПА закону, на підставі якого він прийнятий.

У контексті наведеного слід зазначити, що за змістом частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вказана норма ст.18 Закону неконституційною не визнавалась та є чинною, внаслідок чого підстави для внесення змін до Порядку з цієї підстави відсутні.

У той же час, незгода позивачів із правомірністю дій банку щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, не може бути підставою для визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача вчиняти певні дії, оскільки задоволення таких позовних вимог не може і не призведе до відновлення порушених прав позивачів через те, що такі права вже відновлені рішенням Апеляційного суду міста Києва, натомість дане рішення не може бути направлене на майбутнє та ставитись в залежність від обставин які настануть або не настануть (щодо подальших ймовірних спроб банку вчинити дії по реєстрації права власності в позасудовому порядку).

Відтак, оскільки п.61 Порядку прийнятий на підставі Закону, а матеріали справи не містять доказів порушення прав чи інтересів позивачів внаслідок оскаржуваної бездіяльності КМУ, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 31, 33, 72-78, 90, 244-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ).

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ).

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ).

Кабінет Міністрів України (адреса: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2).

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складено 08.02.2022.

Головуючий суддя П.О. Григорович

Судді С.К. Каракашьян

І.В. Смолій