Справа № 320/8701/22
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 вересня 2022 року Київ № 320/8701/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області та Служби судової охорони про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області та Служби судової охорони, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області щодо невиконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- визнати протиправною бездіяльність центрального органу управління Служби судової охорони щодо невиконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області додаткову винагороду відповідно Постанови № 168 від 28.02.2022 у розмірі 215 002, 00 грн. на користь позивача у межах суми стягнення за один місяць відповідно до пункту 1 підпункту 2 та пункту 2 статті 430 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Адміністративний позов не відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на таке.

Частиною шостою статті 161 Кодексу передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, спірні правовідносини виникли між сторонами у березні 2022 року при неотриманні позивачем додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

При цьому позивач самостійно або через уповноваженого представника не звертався до відповідача із заявою (зверненням) щодо вирішення спірного питання, а обґрунтовує свої вимоги відповіддю відповідача на запит про отримання публічної інформації ОСОБА_2 від 16.04.2022.

За результатами розгляду запитів ОСОБА_2 , відношення якого у спірних правовідносинах по відношенню до позивача не встановлено, відповідач повідомив, що виплата вказаної допомоги здійснюється за наказами командирів, а також вказано на відсутність порядку виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди, а також про відсутність фінансового ресурсу для такої виплати.

Дослідивши позовну заяву на предмет дотримання процесуальних норм щодо її форми та змісту, суд констатує її невідповідність та вважає за необхідне залишити позов без руху.

Так, відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналізуючи наведені положення законодавства, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в справі № 240/532/20 (постанова від 11.02.2021) за схожих фактичних обставин сформулював такі висновки: «Установлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.»

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо яких виник спір.

З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України або загальні строки.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду, із урахуванням положень частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 відступив від раніше викладених висновків та вказав що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд роз`яснює, що правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Цей обов`язок закріплений в частині першій статті 68 Конституції України, за змістом якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Разом із тим, обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тобто, закони повинен знати кожний. Із цього положення і випливає загальновідомий принцип права: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, який міститься в частині другій статті 68 Конституції України.

Тому, на переконання суду, якщо позивач уважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушенні його права чи законні інтереси, то враховуючи презумпцію знання законодавства, він повинен знати, що згідно з приписами Кодексу адміністративного судочинства України може оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність до суду в межах строку звернення, визначеного цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що позовна заява не містить обґрунтованих пояснень та доказів на їх підтвердження, що перешкоджало позивачу без зайвих зволікань звернутись до суду у встановлений строк за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів після невиплати додаткової винагороди за лютий 2022.

Суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду суд здійснює виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи.

Будь-яких пояснень щодо обставин, які об`єктивно заважали позивачеві звернутись до суду у визначений законодавством строк, позовна заява не містить, як і не містить заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, звертаючись у вересні 2022 року із цією позовною заявою за захистом своїх прав, тобто більш ніж через 5 місяців після виникнення спірних правовідносин позивач пропустив місячний строк звернення до суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Суду не надано доказів того, що позивач, без зайвих зволікань, у розумний строк після отримання всіх виплат, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових звернувся із заявою про надання йому відповідної інформації.

Отже, позивачеві слід надати пояснення та докази на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, які об`єктивно, а не суб`єктивно перешкоджали особисто позивачеві звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, пунктами 4 та 9 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Судом установлено, що відповідно до прохальної частини позову, позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області щодо невиконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; визнати протиправною бездіяльність центрального органу управління Служби судової охорони щодо невиконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області додаткову винагороду відповідно Постанови № 168 від 28.02.2022 у розмірі 215 002, 00 грн. на користь позивача у межах суми стягнення за один місяць відповідно до пункту 1 підпункту 2 та пункту 2 статті 430 ЦПК України.

Крім того, у силу вимог частини четвертої статті 161 Кодексу, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом із тим, ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на запити на отримання публічної інформації громадянина ОСОБА_2 , відношення якого до позивача у спірних правовідносинах не встановлено та жодними доказами не підтверджено.

Натомість на обґрунтування позовних вимог, а також на обґрунтування порушення оскаржуваною бездіяльністю відповідачів саме прав, свобод, інтересів позивача матеріали позову не містять.

У позовній заяві також відсутні докази відмови відповідачів саме позивачу у реалізації його прав на отримання спірної додаткової щомісячної винагороди.

Суд зауважує, що адміністративний позов завжди має індивідуальний характер і спрямований на захист конкретних прав, свобод чи інтересів особи в її особистих правовідносинах з певним суб`єктом владних повноважень.

Тому позовна заява має містити конкретизовані відомості про суб`єкта владних повноважень, який порушив права позивача, вказувати на суб`єктивне право, що підлягає захисту та яке порушив відповідач, обставини чи факти (події життя), з якими позивач пов`язує порушення свого суб`єктивного права та які утворюють привід для звернення до суду, а також містити конкретні вимоги до відповідача, які суд має застосувати з метою захисту порушеного права.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, у тому числі і з прохальної її частини, позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідачів «щодо невиконання вимог постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168».

Суд зазначає, що постанова № 168 складається з 5 пунктів, у свою чергу перші 2 пункти складаються з 7 абзаців, кожен з яких регулює різні правовідносини.

Враховуючи відсутність вказівки на конкретний абзац та/або норму, передбачену постановою № 168, суд уважає, що в цій частині зміст позовних вимог є абстрактним, що в свою чергу позбавляє суд однозначно визначити зміст спірних правовідносин, вирішити питання про вид провадження, за яким слід розглядати справу (загальне чи спрощене), за наявності на те підстав, застосувати ефективний спосіб судового захисту тощо.

Суд зазначає, що у пункті 4 прохальної частини позову позивач обґрунтовує їх приписами статті 430 ЦПК України, тоді як справу просить розглянути за правилами адміністративного судочинства.

Крім цього, вимога до особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів навести конкретні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обумовлена необхідністю здійснення судом під час розгляду справи по суті перевірки оскаржуваних рішень (дій, бездіяльності) на предмет їх відповідності критеріям, визначеним у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Слід також враховувати передбачений статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України принцип, за яким розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і в доведенні перед судом їхньої переконливості. Тобто позивач повинен на підтвердження підстав позову подати докази, які підтверджують кожну обставину як складову предмету та змісту доказування.

Враховуючи наведене, позивачеві слід викласти обставини, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, із посиланням на конкретні юридичні факти із зазначенням правової підстави позову та наданням відповідних доказів на підтвердження порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, вказати які саме рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень призвели до такого порушення.

Враховуючи характер спірних правовідносин та розгляд цієї справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, суд буде позбавлений процесуальної можливості з`ясувати цю обставину під час розгляду справи.

Крім цього, суд зауважує, що виклад обставин у позовній заяві позивача є абстрактним.

Зокрема, позивач зазначає, що ним «виконувалися поставлені задачі на території ведення воєнних (бойових) дій», однак ані конкретизації часу, місця та, власне, поставлених задач, ані доказів на їх підтвердження позовна заява не містить.

Не містить позовна заява і доказів відмови відповідачами у наданні такої інформації.

Відтак, позивачеві слід подати уточнену позовну заяву, у якій викласти обставини індивідуально та конкретно, а не використовувати загальні формулювання та без надання конкретних доказів на їх підтвердження.

Щодо суб`єктного складу відповідачів у цій позовній заяві, суд зазначає таке.

Як вбачається з позовної заяви, в якості відповідачів позивач зазначає територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області та Службу судової охорони, однак у пункті 3 прохальної частини позову позовні вимоги звернуті до «центрального органу управління Служби судової охорони», а вимоги до Служби судової охорони відсутні.

Зазначене вказує на невідповідність позовних вимог суб`єктному складу учасників справи.

Таким чином позивачеві необхідно визначитись із суб`єктним складом осіб, які мають відповідати за цим позовом та привести прохальну частину позову у відповідність із вже визначеним складом учасників справи.

Крім того, у силу вимог частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 132 цього Кодексу встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону № 3674-VI).

Позивач звернувся із цим позовом до суду засобами поштового зв`язку 12.09.2022.

Так, статтею 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 2481 грн.

Таким чином, при зверненні до суду із цим позовом, позивачеві слід було сплатити по 992, 40 грн. судового збору за вимоги немайнового характеру (пункти 2 та 3 прохальної частини позову) та 2 159, 92 грн. за вимогу майнового характеру (пункт 4 прохальної частини позову).

На підтвердження сплати судового збору позивачем надано квитанцію від 12.09.2022 № 0.0..1 в розмірі 992, 40 грн., що підтверджує сплату збору лише за одну вимогу немайнового характеру.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки повинні бути усунені шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтованими поясненнями та доказами на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, які об`єктивно, а не суб`єктивно перешкоджали особисто позивачеві з`ясувати стан справ починаючи з березня 2022 року при неотриманні грошових коштів та звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені процесуальним законодавством;

- оригіналу документа про доплату 2 159, 92 грн. судового збору за вимогу майнового характеру та 992, 40 грн. за вимогу немайнового характеру;

- уточненої позовної заяви, яка відповідає вимогам, передбаченим статтями 160, 161 та 172 Кодексу адміністративного судочинства України (у кількості примірників, відповідно до кількості учасників справи, один з яких для суду), зокрема: із обґрунтуванням порушенням оскаржуваною бездіяльністю відповідачів прав, свобод, інтересів саме позивача та підтвердити це відповідними належними та допустимими доказами, а також із визначенням кола належних відповідачів, уточненням позовних вимог шляхом їх конкретизації, викладу обставин, з урахуванням висновків суду наведених у цій ухвалі;

- доказів відмови відповідачів здійснити спірні виплати саме позивачеві;

- письмових пояснень із документально підтверджуючими доказами, яке відношення має громадянин ОСОБА_2 до позивача у спірних правовідносин, які склались між позивачем та відповідачами.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити позивачеві десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Шевченко А.В.