Справа № 580/3739/22
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 вересня 2022 року справа № 580/3739/22 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, в якому позивач просить:

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (код ЄДРПОУ - 00034051) на мою користь вихідну допомогу в зв`язку зі звільненням в розмірі 36765 грн. (тридцять шість тисяч сімсот шістдесят п`ять грн).

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (код ЄДРПОУ - 00034051) на мою користь вихідну допомогу внаслідок порушення законодавства про працю у сумі 110295 грн. (сто десять тисяч двісті дев`яносто п`ять грн).

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (код ЄДРПОУ - 00034051) на мою користь моральну шкоду у сумі 147 060 грн. (сто сорок сім тисяч шістдесят грн.)

Ухвалою суду від 30.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

Представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду у відносинах публічної служби.

В обґрунтування заявленого клопотання вказує, що з наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомився 31.01.2020, про що свідчить відповідна відмітка на копії наказу. Таким чином, перебіг встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку на оскарження цього наказу розпочався 01.02.2020 і закінчився 01.03.2020. Водночас з позовом ОСОБА_1 звернувся лише 23.08.2022, тобто через 2 роки та 5 місяців з дня ознайомлення з цим наказом. Таким чином, позивачем пропущено встановлений законом строк на звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Представник відповідача вважає, що позивач з березня 2020 року був обізнаний про порушення, на його думку, прав та не скористався правом оскаржити незаконну, за його твердженням, бездіяльність до суду у встановлені законом терміни та порядку.

Розглянувши подані документи і матеріали та вирішуючи подане представником відповідача клопотання, суд дійшов до наступного.

За правилами ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статті 116 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці прокурорів, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення у відносинах публічної служби.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №120/2005/19-а, від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У п.2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у ч.2 ст.233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

З огляду на зазначене, оскільки позивач ставить питання про стягнення вихідної допомоги при звільненні, тому на спірні правовідносини не поширюються вимоги ч. 5 ст. 122 КАС України щодо місячного строку звернення до суду, тому позивач має право на звернення до суду без обмеження строком.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищеперелічені законодавчі норми, дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд зазначає, що позивач не пропустив строк звернення до адміністративного суду, відповідно відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду, що є підставою для відмови в задоволенні поданого клопотання представника відповідача.

Керуючись ст.ст. 122, 183, 240, 243, 256, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО