Справа № 380/20373/21
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року справа №380/20373/21

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сов`як Д.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 , фізичної особи - підприємця

до Головного управління Держпраці у Львівській області

про визнання протиправними дій та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.09.2021 № ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що у період з 08.07.2021 до 21.07.2021 посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області проведено позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 . За результатами перевірки складено акт № ЛВ9604/1353/ПД/АВ від 21.07.2021, припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЛВ9604/1353/АВ/П від 21.07.2021, протокол про адміністративне порушення № ЛВ9604/1353/АВ/П/ПТ від 30.07.2021 та постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС від 24.09.2021. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2019 справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 41 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Постанова набрала законної сили 18.10.2021.

Позивачка покликається на те, що протокол про притягнення до адміністративної відповідальності та постанова про застосування штрафних санкцій прийняті стосовно однієї особи - ФОП ОСОБА_1 , а фактичні обставини, що слугували підставою для прийняття постанови та складення протоколу повністю ідентичні як за часом вчинення, так і за подією.

Позивачка зазначає, що так як провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.41 КУпАП закрито через відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відтак підстав для застосування штрафу за ч.2 ст. 265 КЗпП немає.

Позивачка звертає увагу, що факт допуску ФОП ОСОБА_1 до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору належним чином не зафіксований оформленими за результатами інспекційного відвідування документальними доказами. Позивачка просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 23.11.2021 залишено позовну заяву без руху.

28.12.2021 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, підготовче засідання призначено на 08.02.2022.

08.02.2022 відкладено розляд справи у підготовчому засіданні до 15.03.2022.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що під час проведення інспекційного відвідування позивачки встановлено порушення вимог ч.1 ст.21, ч.3 ст.24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 17.06.2015, ФОП ОСОБА_1 допустила до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору у встановленому законодавством порядку.

Відповідач поголошує, що чинними нормативно-правовими актами передбачено одночасне застосування до фізичної особи адміністративної відповідальності (ст.41 КУпАП) та відповідальності суб`єкта господарювання у вигляді фінансової санкції за порушення законодавства про працю (ч.2 ст.265 КЗпП України).

На момент винесення оскаржуваної постанови позивач не був притягнутий до жодного виду відповідальності за порушення вимог законодавства про працю.

Відповідач вважає, що управлінням повністю дотримано встановлену чинним законодавством процедуру притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

15.03.2022 в підготовчому засіданні відкладено розгляд справи до 28.04.2022.

Позивачка подала відповідь на відзив на позовну заяву, просила розгляд справи проводити без її участі.

28.04.2022 в підготовчому засіданні відкладено розгляд справи до 31.05.2022. 31.05.2022 відкладено розгляд справи на 30.06.2022. 30.06.2022 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 25.08.2022. 25.08.2022 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15.09.2022.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

У період з 08.07.2021 до 21.07.2021 посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області проведено позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 .

За результатами інспекційного відвідування складено акт № ЛВ9604/1353/ПД/АВ від 21.07.2021.

Згідно акту 08.07.2021 інспекторами праці ГУ Держпраці у Львівській області з метою проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин здійснено вихід за фактичною адресою здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - АДРЕСА_1 ). В ході проведення інспекційного відвідування за вищевказано адресою (магазин продуктів) 08.07.2021 за виконанням трудової функції, що полягала у проведенні розрахунку клієнта зафіксовано особу, яка представилась ОСОБА_2 та повідомила, що виконує обов`язки продавця у разі відсутності підприємця. 09.07.2021 повторно зафіксовано ОСОБА_2 за виконанням трудової функції продавця у магазині за вищевказаною адресою. В ході проведення інспекційного відвідування підприємцем не надано підтверджуючих документів щодо належного укладення трудових відносин відповідно до вимог частини 1 статті 21, частини 4 статті 24 КЗпП України та ПКМУ № 413 з ОСОБА_2 . Згідно інформації ПФ України щодо платника ФОП ОСОБА_1 станом на 21.07.2021, у трудових відносинах з позивачкою ОСОБА_2 не перебуває. Враховуючи наведене інспектори дійшли висновку про те, що має місце порушення вимог частини 1 статті 21, частини 4 статті 24 КЗпП України, ПКМУ № 413, що полягає у фактичному допуску фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 до роботи ОСОБА_2 08.07.2021 та 09.07.2021 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За результатами інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Львівській області прийнято припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЛВ9604/1353/АВ/П від 21.07.2021, протокол про адміністративне порушення № ЛВ9604/1353/АВ/П/ПТ від 30.07.2021 та постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС від 24.09.2021.

Постановою № ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС від 24.09.2021 ГУ Держпраці у Львівській області, керуючись ст. 265 КЗпП, ст.53 Закону України «Про зайнятість населення», ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (зі змінами) та на підставі пбз.2 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 60000 грн.

Не погодившись з цією постановою позивачка звернулась до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 5 квітня 2007 року (надалі Закон № 877-V).

Згідно з преамбулою до Закону №877-V, ним визначені правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

За визначенням статті 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За змістом частини четвертої статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Відповідно до частини першої та другої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання частини першої статті 259 КЗпП України Кабінет Міністрів України постановою від 26 квітня 2017 р. № 295 затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Так, у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №1340/5964/18, від 24.12.2019 у справі №360/403/19, від 10.02.2020 у справі №1.380.2019.000037 міститься правовий висновок згідно із яким інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи щодо притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Відповідальність за порушення законодавства про працю регламентована положеннями статі 265 КЗпП України, за правилами якої юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.41 КУпАП фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Отже, ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Згідно матеріалів справи 30.07.2021 стосовно ФОП ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне порушення № ЛВ9604/1353/АВ/П/ПТ за порушення вимог частини 4 статті 24 КЗпП України, відповідальність за яке передбачено частиною третьою статті 41 КУпАП.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2019 справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 41 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Постанова набрала законної сили 18.10.2021.

Постановою Головного управління Держпраці у Львівській області від 24.09.2021 № ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 60000 грн. на підставі пбз.2 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України.

Зазначені постанови прийнято у зв`язку з виявленням під час інспекційного відвідування фактичного допуску позивачем працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто за одне й те саме порушення трудового законодавства.

Стаття 61 Конституції України передбачає заборону притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення більше одного разу.

Перше притягнення особи до відповідальності не може визнаватись незаконним з підстав, передбачених статтею 61 Конституції України, у разі повторного притягнення тієї ж особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, яке відбулось за часом пізніше.

У пункті 110 рішення Великої палати Європейського суду з прав людини від 15.11.2016 у справі «А та Б проти Норвегії» зазначено: «Суд також переконливо підтвердив, що стаття 4 Протоколу №7 не обмежується правом не бути покараним двічі, але поширюється і на право не піддаватися кримінальному обвинуваченню або засудженню двічі. Якби це було не так, то не було б необхідності використовувати слово «засуджений», а також слово «покараний», оскільки це було би дублюванням. Стаття 4 Протоколу №7 містить три різних гарантії і встановлює, що за одне і те саме правопорушення ніхто не може бути (І) притягнутий до відповідальності, (ІІ) засуджений, і (ІІІ ) покараний.»

Об`єднана палата Верховного Суду під час розгляду справи №260/1743/19 за схожих правовідносин у постанові від 22.12.2020 дійшла висновку, що в умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи - підприємця за статтею 265 КЗпП України та статтею 41 КУпАП, має місце подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця не на користь останнього.

Розмежування статусу фізичної особи та фізичної особи - підприємця не зумовлює можливостей відходу від цих висновків, оскільки в обидвох випадках каральна мета відповідальності реалізується щодо єдиного суб`єкта права - фізичної особи, яка з метою законного здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (згідно з частиною першою статті 42 Конституції України та частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 128 Господарського кодексу України) отримує додатковий правовий статус.

Отже, фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною 3 статті 41 КУпАП.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 у справі №260/1743/19 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого:

штрафи, передбачені статтею 265 КЗпП України, є заходами фінансової відповідальності, а тому підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає;

фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 КЗпП України та частиною третьою статті 41 КУпАП в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права.

Верховний Суд у постанові від 02 серпня 2022 року у справі №807/320/18 дійшов наступного висновку: «притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням статті 284 КУпАП. Притягнення позивача до юридичної відповідальності за статтею 41 КУпАП слід пов`язувати саме із складанням відносно нього відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення».

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд встановив, що відповідачем до позивачки застосовані заходи впливу за правопорушення, передбачені в частині другій статті 265 КЗпП України, шляхом прийняття постанови від 24.09.2021 № ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС про накладення штрафу, що є фінансовою санкцією, тобто оспорюваною у цій справі постановою позивачку фактично повторно притягнуто до відповідальності за одне й те саме порушення трудового законодавства, за яке її 30.07.2021 (дата складання протоколу про адміністративне правопорушення) вже було притягнуто до відповідальності, що заборонено статтею 61 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийняття оскаржуваної постанови, не спростовано аргументи позивачки. За цих обставин, наявні правові підстави для визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.09.2021 № ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 24.09.2021 № ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) штрафу у розмірі 60 000 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, пл.Міцкевича, 8, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2270 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Крутько О.В.