Справа № 640/4638/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4638/21 Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Єгорової Н.М., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо виплати позивачу компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 2 600,68 грн.

Позов вмотивовано тим, що відповідачем протиправно не проведено виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 1 060,73 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, ухвалено рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції не надано правової оцінки доводам відповідача, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2020 року у справі №640/12368/20, яке набрало законної сили 15.10.2020 року, Військовою частиною НОМЕР_1 - 21.10.2020 року, тобто через шість днів після набуття рішенням законної сили, було здійснено нарахування та виплату позивачу загальної суми 23 578,37 грн., що включає в себе індексацію грошового забезпечення в сумі 4798, 46 грн. та компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій 18 779, 91 грн.

Разом із апеляційною скаргою, представник апелянта подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 ., призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Від ОСОБА_1 до суду 22.08.2022 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Окружний адміністративний суд міста Києва 14.09.2020 року ухвалив рішення в адміністративній справі №640/12368/20 між цими ж сторонами, яким визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2018 рік; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2018 рік; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.11.2015 по 16.10.2018; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.11.2015 по 16.10.2018. Вказане рішення набрало законної сили 15.10.2020.

Позивач 21.10.2020 року звернувся до відповідача із заявою, якою просив нарахувати та виплатити компенсації втрати частини доходів у зв`язку з їх несвоєчасною виплатою.

Проте листом від 29.11.2020 №Р-47/36 відповідач повідомив заявника, що 23.10.2020 кошти в сумі 23 578,37 грн. були зараховані на рахунок ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк», а підстави для виплати компенсації за втрату частини доходів відсутні.

Наведене зумовило звернення до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства. Враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Суд дійшов висновку, що грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій не відповідає ознакам грошового доходу, за несвоєчасну сплату якого проводиться компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Натомість, апелянт вважає висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

За змістом статті 2 та 4 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Приписами частини другої статті 5 Закону № 1282-ХІІ, передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Тобто, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок №159).

У силу вимог статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ), компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Відповідно до приписів статті 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За нормами статті 4 Закону № 2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Тож, з наведеного слідує, що індексація і є складовою заробітної плати, та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян, провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства, і не є важливим чи то виплата індексації проводиться самостійно роботодавцем із затримкою чи на виконання рішення суду за наслідком розгляду спору.

Статтею 7 Закону №2050-ІІІ передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Пункти 1, 2 Порядку №159 кореспондуються з положеннями Закону №2050-ІІІ і конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 4 Порядку №159 сума компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №826/8319/16 зазначено, положення Закону №2050-III та Порядку №159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У рішенні від 29.04.2020 №420/2093/16-а Верховний Суд зауважив, що компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу, а не виконання рішення суду.

Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів внаслідок за час затримки виплати індексації грошового забезпечення.

Так, з вини відповідача позивач з січня 2016 року по день фактичної виплати (23 жовтня 2020 року) донарахованих сум індексацій грошового забезпечення недоотримував частину доходу, на який він має право, встановлене судовим рішенням у справі № 640/12368/20, яке набрало законної сили, що свідчить про наявність підстав для отримання компенсації, передбаченої вищенаведеними нормами законодавства.

Доводи апелянта стосовно того, що судове рішення, яким позивачу присуджено виплати, ним виконано, і тому, на думку Військової частини НОМЕР_1 , підстави для виплати позивачу компенсації - відсутні, є необґрунтованими та порушують конституційне право позивача на компенсацію за допущене відповідачем порушення строків виплати частини його доходу (індексації грошового забезпечення), а також суперечать вищенаведеним правовим нормам та висновкам Верховного Суду.

Аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вказують на помилкове сприйняття положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та вільне тлумачення обставин справи на користь військової частини НОМЕР_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанцій. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя Н.М.Єгорова

Суддя О.М.Оксененко