Справа № 300/3662/22
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
"23" вересня 2022 р. Справа № 300/3662/22
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державна судова адміністрація України, Міністерство фінансів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,
Адвокат Романишин Д.М. (надалі, також - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 19.09.2022 звернувся в суд з позовною заявою до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач, ТУ ССО у Івано-Франківській області), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державна судова адміністрація України, Міністерство фінансів України, у якій просить:
- визнати протиправними бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (надалі, також - Постанова №168), в розмірі 30 000,00 грн щомісячно за період з 01.03.2022 по 31.08.2022;
- зобов`язати ТУ ССО у Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої Постановою №168, за період з 01.03.2022 по 31.08.2022 в розмірі 30 000 грн щомісячно.
Пунктами 3 та 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує: чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Згідно із пунктом 2 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.
Частиною 1 статті 42 КАС України визначено, що учасниками справи є сторони, треті особи.
Відповідно до частини 2 статті 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.
У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі (частина 4 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже необхідною умовою для залучення третіх осіб є той факт, що судове рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки осіб, які не є стороною у справі.
Так, у позовній заяві позивачем зазначено учасників справи - третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державну судову адміністрацію України та Міністерство фінансів України.
Однак представником позивача у позовній заяві не зазначено, на яких підставах необхідно залучити Державну судову адміністрацію України та Міністерство фінансів України до участі у цій справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору та як рішення у цій справі може вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки.
Також представником позивача не вказано учасника справи, на стороні якого слід залучити зазначених третіх осіб до участі у справі (на стороні позивача чи на стороні відповідача).
Таким чином, позовна заява в цій частині не відповідає вимогам пункту 2 частини 5 статті 160 та частинам 2 і 4 статті 49 КАС України.
Окрім цього, згідно з частиною 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.
Частиною 3 статті 122 КАС України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відтак, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 1 статті 161 Закону України " Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі, також Закон №1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.
Частинами 1-3 статті 162-1 Закону №1402-VIII встановлено, що до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.
Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.
На державних службовців Служби судової охорони поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Служби судової охорони відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
Отже, проходження служби співробітниками Служби судової охорони є публічною службою.
Представник позивача, обґрунтовуючи дотримання ОСОБА_1 строку на звернення до суду з цим позовом зазначає про необхідність застосування у спірних правовідносинах положень Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII (надалі, також - КЗпП України), зокрема, частини 2 статті 233 КЗпП України. Таким чином, адвокат Романишин Д.М. вважає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З цього приводу суд зазначає таке.
Так, механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначено відповідним Порядком, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 за № 384, розробленим на виконання статті 165 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 за № 289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони".
Так, відповідно до пунктів 4-7 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 26.08.2020 за № 384 (надалі, також - Порядок №384), грошове забезпечення включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) надбавка за стаж служби. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) підвищення посадового окладу; 2) надбавки; 3) доплати; 4) премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) винагороди; 2) допомоги.
Згідно з пунктом 9 Порядку № 384 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат.
Зі змісту пункту 7 Порядку №384 вбачається, що такий вид виплат як винагороди відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, тому додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, входить до структури грошового забезпечення (заробітної плати) співробітників Служби судової охорони.
Водночас, суд звертає увагу, що способи судового захисту визначені в статті 5 КАС України. Так, згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
У спірному випадку для захисту прав ОСОБА_1 обрано спосіб, визначений пунктом 4 частини 1 статті 5 КАС України, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Таким чином, вимога про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди за правовою природою не є вимого про стягнення належної заробітної плати, право на звернення до суду з якою, на переконання представника позивача, не обмежується строком.
Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до частин 1 та 2 статті 233 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII (надалі, також - КЗпП України) у редакції, яка діяла до 18.07.2022 передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Однак пунктом 18 частини 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX (надалі, також - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів
Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення,а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.
Тобто, після внесення Законом №2352-IX коментованих змін, частиною 2 статті 233 КЗпП України не врегульовано питання щодо строку звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, а лише встановлено строк звернення до суду виключно у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).
Оскільки спірні правовідносини стосуються нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 під час проходження ним служби, а не виплати сум, належних позивачу при звільненні, аналізовані положення статті 233 КЗпП України не підлягають застосуванню при оцінці судом обставини щодо дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом.
Натомість, єдиною чинною нормою, яка визначає строк звернення до суду з позовом осіб, які проходять публічну службу в Службі судової охорони, та яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, є частина 5 статті 122 КАС України, яка встановлює місячний строк для звернення до суду.
Цей строк є спеціальним у спірних правовідносинах та починає обчислюватися з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, предметом спору у цій справі є бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, в розмірі 30 000,00 грн щомісячно за період з 01.03.2022 по 31.08.2022 та зобов`язання виплатити таку винагороду.
Тобто підставою звернення до суду з цим позовом стала невиплата ОСОБА_1 додаткової винагороди, яка, на переконання останнього, підлягала виплаті щомісячно, починаючи з березня 2022 року та по останній місяць служби, який передував місяцю зверненню до суду, тобто по серпень 2022 року.
При цьому, встановлюючи момент, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, суд зазначає, що оскільки зазначена винагорода підлягала виплаті щомісячно, то про порушення свого права щодо неотримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, позивач повинен був дізнатися при отриманні не пізніше 31.03.2022 грошового забезпечення за місяць березень 2022 року.
Тобто відлік місячного строку на звернення позивача до суду з вимогою щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за березень 2022 року розпочався з 01.04.2022 (та з першого числа наступного місяця щодо виплати додаткової винагороди за наступні місяці) і закінчився 30.04.2022 (та 30 числа кожного наступного місяця, у якому ОСОБА_1 не отримував спірну винагороду).
Відтак позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за період з 01.03.2022 по 31.07.2022 та зобов`язання виплатити таку винагороду за ці періоди з порушенням визначеного частиною 5 статті 122 КАС України місячного строку на звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби.
Відповідно до приписів частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
При цьому, всупереч вимогам частини 6 статті 161 КАС України, представником позивача не додано до позову обґрунтованої заяви про поновлення строку на звернення до суду та докази поважності причин його пропуску в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за період з 01.03.2022 по 31.07.2022 та зобов`язання виплатити таку винагороду за період з 01.03.2022 по 31.07.2022.
За наявності вказаного недоліку позовна заява не відповідає вимогам частини 6 статті 161 КАС України.
Окрім цього, частиною 3 статті 161 КАС України встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з частиною 8 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
Представником позивача не долучено до позовної заяви належних доказів про сплату судового збору.
Водночас, у позовній заяві адвокатом Романишином Д.М. зазначено, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пунктів 1 та 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", з приводу чого суд зазначає таке.
За змістом вимог частини 1 і 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" встановлюються пільги щодо сплати судового збору.
Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Суд зауважує, що пункт 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" закріплює дві категорії справ, за заявлені позовні вимоги у яких, позивачі звільняються від сплати судового збору, а саме: 1) про стягнення заробітної плати; та 2) поновлення на роботі.
Однак законодавство не звільняє особу від обов`язку щодо сплати судового збору в таких справах за іншими позовними вимогами.
Водночас, як з`ясовано судом вище, заявлені у цій справі позовні вимоги не можуть вважатися такими, що стосуються стягнення заробітної плати, тому, виходячи з буквального тлумачення приписів пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору з цієї підстави.
Щодо визначення позивачем іншої підстави для звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом, зокрема, пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", суд зазначає таке.
Так, згідно з приписами пункту 13 частини 1 статті 5 вказаного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Виходячи з системного аналізу та структури положень Закону України "Про судовий збір" вбачається, що учасник бойових дій звільняється від сплати судового збору виключно при зверненні до суду за захистом своїх прав саме як учасника бойових дій.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Суд зазначає, що предметом цього спору є бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, на яку, як вважає адвокат Романишин Д.М., позивач має право як співробітник територіального управління Служби судової охорони, а не як учасник бойових дій.
Зазначаючи про обставину звільнення від сплати судового збору як учасника бойових дій, представник позивача не навів жодного обґрунтування яким чином ненарахування та невиплата ТУ ССО у Івано-Франківській області додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, порушує права та інтереси ОСОБА_1 як учасника бойових, в тому числі визначених Законом України ''Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту''.
Тобто в даному випадку правових підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" немає.
Суд зазначає, що в матеріалах заяви відсутній документ про сплату позивачем судового збору.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною 2 статті 4 зазначеного Закону встановлюються ставки судового збору, зокрема, відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 01.01.2022 складає 2481 грн.
Отже, розмір судового збору за подання фізичною особою до адміністративного суду позову немайнового характеру становить 992,40 грн.
Таким чином, при звернення до суду з цим позовом позивач, з урахування заявлених вимог, мав сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн.
При цьому, за змістом частини першої статті 9 Закону України Про судовий збір суд не вправі відкрити провадження у справі, в разі якщо до спеціального фонду Державного бюджету України не надійшов судовий збір в розмірі, передбаченому цим Законом.
За таких обставин, позовну заяву подано без додержання вимог частини 3 статті 161 КАС України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
На підставі наведеного, керуючись статями 49, 122, 160, 161, 169, 171 та 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державна судова адміністрація України, Міністерство фінансів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій - залишити без руху.
Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом:
- зазначення, на яких підставах необхідно залучити Державну судову адміністрацію України та Міністерство фінансів України до участі у цій справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору та як рішення у цій справі може вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки;
- зазначення на стороні якого учасника справи братимуть участь у справі треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державна судова адміністрація України та Міністерство фінансів України (на стороні позивача чи на стороні відповідача);
- подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за період з 01.03.2022 по 31.07.2022 та зобов`язання виплатити таку винагороду за період з 01.03.2022 по 31.07.2022;
- подання квитанції про сплату судового в розмірі 992,40 гривень.
У разі неможливості долучення певних доказів, повідомити про причини неможливості подання таких доказів.
Роз`яснити, що в разі бездіяльності щодо усунення недоліків у вище зазначений строк, позовна заява буде повернена позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.