Справа № 140/4043/22
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4043/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Волинській області (далі - ГУ ДСНС у Волинській області) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в МВС, МНС, в органах і підрозділах цивільного захисту з 22.08.1994 по 01.07.2011, наказом від 30.06.2011 № 52 о/с був звільнений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

В лютому 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату неотриманих при звільненні коштів, зокрема, індексації заробітної плати та матеріальної допомоги, проте листом від 20.04.2022 № 48.01-1396/48-12 відповідач повідомив, що грошова допомога для оздоровлення була виплачена позивачу з 1998 по 2011 рр., матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення для вирішення соціально-побутових питань, не виплачувалася у зв`язку з обмеженим фінансуванням, з травня 2003 року по період звільнення індексація виплачувалася.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, індексації протиправною, оскільки має право на отримання вказаних виплат відповідно до нормативно-правових актів, наведених у тексті позовної заяви, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач просить: визнати протиправною бездіяльність ГУ ДСНС у Волинській області щодо не проведення нарахування та виплати індексації заробітної плати за період з 22.08.1994 по 01.01.2008, та зобов`язати відповідача провести індексацію заробітної плати за період з 22.08.1994 по 01.01.2008; визнати протиправною бездіяльність ГУ ДСНС у Волинській області щодо застосування базового місяця січень 2003 року при обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 01.07.2011, та зобов`язати відповідача провести індексацію заробітної плати за період з 01.01.2008 по 01.07.2011 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року; визнати протиправною бездіяльність ГУ ДСНС у Волинській області щодо не нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1994-2007 рр., та зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 рр.; визнати протиправною бездіяльність ГУ ДСНС у Волинській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2008-2011 рр., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008-2011 рр. в розмірі місячного грошового забезпечення, та зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2008, 2009, 2010, 2011 рр. в розмірі місячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008, 2009, 2010, 2011 рр. в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 13).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 21.06.2022 №48.01-2112/48-04 (а. с. 36-46) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в МВС, МНС, в органах і підрозділах цивільного захисту з 22.08.1994 по 01.07.2011 (в т. ч.: з 22.08.1994 по 28.07.1997 - курсант Львівського пожежно-технічного училища МВС; з 29.07.1997 - призначений на посаду начальника караулу СДПЧ-12 смт Любешів; з 26.04.2006 по 01.07.2011 - начальник Маневицького районного відділу Управління МНС в Волинській області), що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а. с. 4) та у послужному списку (а. с. 47-53). Наказом Управління МНС України в Волинській області від 30.06.2011 № 52 підполковника цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника Маневицького районного відділу Управління МНС в Волинській області звільнено зі служби у відставку, виключено з кадрів МНС, списків особового складу органів та підрозділів цивільного захисту, всіх видів забезпечення, з 01.07.2011 (а. с. 54).

Відповідно до довідки про нарахування та виплату грошового забезпечення (у розрізі видів та сум) ОСОБА_1 за період з липня 1997 року по липень 2011 року, позивачу була виплачена матеріальна допомога в липні 2002 року в сумі 516,00 грн, у вересні 2003 року - 264,00 грн, у липні 2005 року - 1132,95 грн, у травні 2006 року - 1507,62 грн, у листопаді 2007 року - 1790,10 грн, в червні 2008 року - 1835,96 грн, у вересні 2008 року - 1095,92 грн, в грудні 2009 року - 200,00 грн, у жовтні - грудні 2010 року - 2599,97 грн, в травні 2011 року - 1300,00 грн, а також індексація грошового забезпечення у такі періоди: грудень 2003 року (24,12 грн), серпень, жовтень, листопад 2004 року (338,45 грн), січень 2005 року (53,76 грн), квітень 2007 року (692,20 грн), грудень 2008 року (124,22 грн), травень-серпень, жовтень-грудень 2009 року (1367,44 грн), січень-червень, вересень, листопад 2010 року (1926,08 грн) (а. с. 55-58).

16.02.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати інформацію про нарахування та виплату, зокрема, грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення з 22.08.1994, матеріальної допомоги в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення для вирішення соціально-побутових питань з 22.08.1994, індексації заробітної плати за час проходження служби, а у випадку не нарахування цих виплат - здійснити їх нарахування та виплату (а. с. 8).

Листом від 20.04.2022 № 48-01-1396/48-18 відповідач повідомив позивача про те, що матеріальна допомога на оздоровлення в періоді служби була виплачена у 1998, 1999, 2001, 2003 - 2011 рр., фактичні витрати на матеріальну допомогу проводилися тільки в межах затвердженого фонду оплати праці. У зв`язку із обмеженим фінансуванням матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не виплачувалася. Грошове забезпечення з липня 1997 по 2002 рр. перевищувало мінімальну заробітну плату, у зв`язку із чим індексація не проводилася. Оскільки після запровадження з 01.07.2000 нового розміру мінімальної заробітної плати липень став базовим місяцем, розрахунок індексів шляхом множення місячних індексів споживчих цін розпочався з серпня 2000 року. Поріг індексації перевищено лише в грудні 2000 року (106,1 %). Для працівників, яким з липня минулого року доплачують по 118 грн, у IV кварталі 2000 року та за весь період 2001 року заробітну плату не індексували. В подальшому базовим місяцем став січень 2003 року і індексація грошового забезпечення, починаючи з травня 2003 року по період звільнення позивачу виплачувалася (а. с. 9-10).

При вирішенні даного спору (в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1994-2007 рр., грошової допомоги для оздоровлення за 2008-2011 рр. в розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008-2011 рр. в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення) суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 розділу І Інструкції про виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, затвердженої наказом МНС від 10.06.2008 № 447, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.2008 за № 612/15303 (далі - Інструкція № 447; чинна на момент виникнення спірних правовідносин), до грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу належать: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, визначених у кошторисі органу управління (підрозділу) на грошове забезпечення особового складу.

Згідно із пунктами 19.1, 19.2 розділу ХІХ Інструкції № 447 особам рядового і начальницького складу за рішенням начальника органу управління (підрозділу) один раз на рік може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення. Підставою для виплати особі рядового і начальницького складу матеріальної допомоги є рапорт особи рядового і начальницького складу з проханням надати їй зазначену матеріальну допомогу та відповідний наказ начальника органу управління (підрозділу) на здійснення виплати (із обов`язковим зазначенням суми) зазначеної матеріальної допомоги.

Пунктами 20.1, 20.2 розділу ХХ Інструкції № 447 передбачено, що особам рядового і начальницького складу, в тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні органу управління (підрозділу), за рішенням начальника органу управління (підрозділу) один раз на рік може надаватися матеріальна допомога на оздоровлення, як правило, при наданні щорічної основної відпустки в розмірах, що не перевищують їх місячного грошового забезпечення. Підставою для виплати особі рядового і начальницького складу матеріальної допомоги є рапорт особи рядового і начальницького складу з проханням надати їй зазначену матеріальну допомогу та відповідний наказ начальника органу управління (підрозділу) на здійснення виплати (із обов`язковим зазначенням суми) зазначеної матеріальної допомоги.

Отже, у період 2008-2011 рр. (період, за який заявлені позовні вимоги щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань) матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення (один раз на рік), та матеріальна допомога на оздоровлення (як правило, при наданні щорічної основної відпустки в розмірах, що не перевищують їх місячного грошового забезпечення), могла бути надана на підставі рапорту особи рядового і начальницького складу та за рішенням начальника органу управління (підрозділу), в межах асигнувань, визначених у кошторисі органу управління (підрозділу) на грошове забезпечення особового складу.

З довідки (а. с. 55-58) та відзиву на позовну заяву вбачається, що ОСОБА_1 була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення в липні 2002 року в сумі 516,00 грн, у вересні 2003 року - 264,00 грн, у липні 2005 року - 1132,95 грн, у травні 2006 року - 1507,62 грн, у листопаді 2007 року - 1790,10 грн, в червні 2008 року - 1835,96 грн, у вересні 2008 року - 1095,92 грн, в грудні 2009 року - 200,00 грн, у жовтні - грудні 2010 року - 2599,97 грн, в травні 2011 року - 1300,00 грн, а матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань у 2008-2011 рр. не виплачувалася у зв`язку із відсутністю рапорту позивача на отримання такої допомоги та відсутністю фінансування на даний вид видатків в кошторисі.

Суд звертає увагу, що позивач не подав до суду відповіді на відзив та не заперечив доводи відзиву про те, що у 2008-2011 рр. не подавав рапорти на виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

З урахуванням наведеного, оскільки згідно із чинними на момент виникнення спірних правовідносин нормативно-правовими актами (період 2008-2011 рр.) матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань виплачувалася на підставі поданого рапорту та в межах асигнувань, визначених у кошторисі органу управління (підрозділу) на грошове забезпечення особового складу, та з огляду на те, що у 2008-2011 рр. позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення, а матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань у 2008-2011 рр. не виплачувалася у зв`язку із відсутністю рапорту позивача на отримання такої допомоги та відсутністю фінансування на даний вид видатків в кошторисі, тому відсутні фактичні та правові підстави для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату матеріальної допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2008-2011 рр.

Крім того, не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1994-2007 рр., оскільки виплата матеріальної допомоги у спірний період в розмірі місячного грошового забезпечення була передбачена абзацом четвертим пункту 2 Указу Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 04.10.1996 № 926/96, який на осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту у частині виплати вказаної матеріальної допомоги не поширювався, а позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення в липні 2002 року в сумі 516,00 грн, у вересні 2003 року - 264,00 грн, у липні 2005 року - 1132,95 грн, у травні 2006 року - 1507,62 грн, у листопаді 2007 року - 1790,10 грн.

При вирішенні даного спору (в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 22.08.1994 по 01.01.2008 та з 01.01.2008 по 01.07.2011 із застосуванням базового місяця) суд враховує таке.

Суд наголошує, що ОСОБА_1 дійсно проходив службу в МВС, МНС, в органах і підрозділах цивільного захисту з 22.08.1994 по 01.07.2011. Проте, з 22.08.1994 по 28.07.1997 позивач був курсантом Львівського пожежно-технічного училища МВС, на посаду в органах МНС був призначений з 29.07.1997 (начальник караулу СДПЧ-12 смт Любешів), про що є відповідні записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а. с. 4) та у послужному списку (а. с. 47-53).

В період навчання (з 22.08.1994 по 28.07.1997) позивач отримував грошове забезпечення в Львівському пожежно-технічному училищі МВС, а на грошовому забезпеченні в підрозділах МНС України у Волинській області перебував з 29.07.1997 по 01.07.2011, що підтверджується грошовим атестатом № 228 від 27.06.1997 (а. с. 59-60), довідкою (а. с. 55-58).

Відтак, позовні вимоги щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 22.08.1994 по 28.07.1997 до задоволення не підлягають з тих підстав, що у вказаний період позивач не перебував на грошовому забезпеченні в підрозділах МНС України у Волинській області, а отримував грошове забезпечення курсанта в Львівському пожежно-технічному училищі МВС.

03.07.1991 було прийнято Закон Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII (далі - Закон № 1282-ХІІ), згідно із статтею 1 якого (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» від 25.04.1997 № 234/97-ВР, який набрав чинності з 06.01.1998) індексація - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ (у вказаній редакції) визначено, що обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року, і індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації). Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.1998 № 663 (далі - Порядок № 663) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Базою для обчислення індексу споживчих цін є січень 1998 року.

01.07.2002 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 07.02.2002 № 3027-ІІІ (далі - Закон № 3027-ІІІ), відповідно до якого статтю 4 Закону № 1282-ХІІ було викладено в новій редакції, за якою індексація грошових доходів громадян провадиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян провадиться з наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 № 491-IV було викладено у новій редакції Закон № 1282-ХІІ, статтею 4 якого визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

17.07.2003 прийнято Порядок № 1078 (у зв`язку із чим втратив чинність Порядок № 663), згідно із пунктом 1 якого підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держкомстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Суд звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву відповідач вказує про таке:

з липня 1997 року по червень 2002 року індексація грошового забезпечення позивачу не проводилася, оскільки індекс споживчих цін не перевищував порога індексації (105 відсотків);

в періоді з липня по листопад 2002 року індекс споживчих цін не перевищував 101 відсоток, тому індексація грошового забезпечення в цей період не проводилася;

поріг індексації перевищено лише у грудні 2002 року (101,4 %), індексація грошового забезпечення з 2003 року позивачу уже виплачувалася;

у 2003 - 2005, 2007 - 2010 рр. індексація грошового забезпечення позивачу проводилася;

грошове забезпечення позивача з липня 1997 року по 2002 рік значно перевищувало мінімальну заробітну плату (у 1997 році - 160,26 грн, при мінімальному розмірі заробітної плати 15 грн; у 1998 році - 171,47 грн, при мінімальному розмірі заробітної плати 45 грн та з 01.07.1998 в сумі 55 грн; у 1999 році - 173,81 грн, при мінімальному розмірі заробітної плати 74 грн; у 2000 році - 265,72 грн, при мінімальному розмірі заробітної плати 90 грн та з 01.07.2000 в сумі 118 грн; у 2001 році - 374,31 грн, при мінімальному розмірі заробітної плати 118 грн; у 2002 році - 573,69 грн, при мінімальному розмірі заробітної плати 140 грн та з 01.07.2002 в сумі 165 грн), тому індексація не проводилася також і з цих підстав;

оскільки грошове забезпечення позивача у 2005-2006 рр. перевищувало встановлений прожитковий мінімум, тому індексація за ці роки згідно з чинним законодавством не проводилася (у 2005 році середнє грошове забезпечення позивача становило 1495,37 грн, а прожитковий мінімум для працездатної особи - 453 грн; у 2006 році середнє грошове забезпечення позивача становило 1547,48 грн, а прожитковий мінімум для працездатної особи - 483 грн) (а. с. 39-40).

Крім того, відповідач подав до суду довідку про нарахування та виплату грошового забезпечення (у розрізі видів та сум) ОСОБА_1 за період з липня 1997 року по липень 2011 року, з якої вбачається виплата позивачу індексації грошового забезпечення у такі періоди: грудень 2003 року (24,12 грн), серпень, жовтень, листопад 2004 року (338,45 грн), січень 2005 року (53,76 грн), квітень 2007 року (692,20 грн), грудень 2008 року (124,22 грн), травень-серпень, жовтень-грудень 2009 року (1367,44 грн), січень-червень, вересень, листопад 2010 року (1926,08 грн) (а. с. 55-58).

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою, пунктами 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За приписами частини першої статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З тексту позовної заяви вбачається, що звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення було обумовлено тим, що листом від 20.04.2022 № 48.01-1396/48-12 відповідач надав відповідь, яка носить поверхневий характер, з якої неможливо встановити, в яких сумах та місяцях нараховувалася індексація грошового забезпечення та який був взятий базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін.

Суд наголошує, що позивач не подав до суду відповіді на відзив та не заперечив доводи відзиву про те, що: за період з 22.08.1994 по 28.07.1997 індексація грошового забезпечення не була нарахована та не виплачена, оскільки позивач отримував грошове забезпечення курсанта в Львівському пожежно-технічному училищі МВС; з липня 1997 року по червень 2002 року індексація грошового забезпечення позивачу не проводилася, оскільки індекс споживчих цін не перевищував порога індексації (105 відсотків), а грошове забезпечення позивача значно перевищувало мінімальну заробітну плату; в періоді з липня по листопад 2002 року індекс споживчих цін не перевищував 101 відсоток, тому індексація грошового забезпечення в цей період не проводилася; поріг індексації перевищено лише у грудні 2002 року (101,4 %), індексація грошового забезпечення з 2003 року позивачу уже виплачувалася; у 2003 - 2005, 2007 - 2010 рр. індексація грошового забезпечення позивачу проводилася; оскільки грошове забезпечення позивача у 2005-2006 рр. перевищувало встановлений прожитковий мінімум, тому індексація за ці роки згідно з чинним законодавством не проводилася.

Крім того, з довідки про нарахування та виплату грошового забезпечення (у розрізі видів та сум) за період з липня 1997 року по липень 2011 року чітко вбачається виплата позивачу індексації грошового забезпечення у такі періоди: грудень 2003 року (24,12 грн), серпень, жовтень, листопад 2004 року (338,45 грн), січень 2005 року (53,76 грн), квітень 2007 року (692,20 грн), грудень 2008 року (124,22 грн), травень-серпень, жовтень-грудень 2009 року (1367,44 грн), січень-червень, вересень, листопад 2010 року (1926,08 грн) (а. с. 55-58).

Позивач не подав до суду відповіді на відзив, у якій би містилося заперечення щодо розміру отриманої індексації, та у тексті позовної заяви відсутнє будь-яке обґрунтування щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення протягом вказаного періоду в неправильному чи неповному розмірі. В матеріалах справи також відсутні докази того, що під час проходження служби до 01.07.2011 чи відразу після звільнення позивач в порядку пункту 1.14 розділу І Інструкції № 447 звертався із заявами чи скаргами щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, що (з огляду також на те, що цю позовну заяву подано до суду майже через 11 років після звільнення) вказує на відсутність спору про виплату грошового забезпечення за час проходження служби.

Крім того, позивач не подавав до суду заяви про зміну підстави позову в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, тому цю справу розглянуто в межах позовних вимог з урахуванням підстав, викладених у позовній заяві.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки у період з 22.08.1994 по 28.07.1997 позивач не перебував на грошовому забезпеченні в підрозділах МНС України у Волинській області, а отримував грошове забезпечення курсанта в Львівському пожежно-технічному училищі МВС, відповідач довів правомірність не нарахування індексації грошового забезпечення у період з 1997 по 2002 рр. та надав докази проведення нарахування та виплати позивачу вказаної індексації в період з 2003 по 2010 рр. згідно з вимогами Закону № 1282-ХІІ та положеннями Порядку № 1078, а позивач не обґрунтував неправильність чи неповноту нарахованих та виплачених сум індексації грошового забезпечення протягом вказаного періоду, тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати індексації заробітної плати з 22.08.1994 по 01.01.2008 та зобов`язання провести індексацію заробітної плати у вказаний період з підстав, викладених у позовній заяві, до задоволення не підлягають.

Крім того, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ ДСНС у Волинській області щодо застосування базового місяця січень 2003 року при обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 01.07.2011, та зобов`язання відповідача провести індексацію заробітної плати за період з 01.01.2008 по 01.07.2011 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року також необхідно відмовити, оскільки, як вбачається із відзиву на позовну заяву та доданих документів (та не спростовано позивачем), посадовий оклад позивача у січні 2008 року значно зріс порівняно з груднем 2007 року (у грудні 2007 року посадовий оклад становив 165,00 грн, тоді як у січні 2008 року - 1300,00 грн) (а. с. 57), у зв`язку із чим при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу за спірний період був застосований базовий місяць січень 2008 року (а не січень 2003 року, як помилково та бездоказово стверджує у позовній заяві позивач).

Додатково суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України; в редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат, та у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Отже, суд дійшов висновку, що звернення позивача із цим позовом не обмежується будь-яким строком.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх