Справа № 947/31009/21
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/108/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 345 від 11.09.2018 року про примусове повернення ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) за межі України та зобов`язання покинути територію України до 20.09.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 345 від 11.09.2018 року про примусове повернення ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) за межі України та зобов`язання покинути територію України до 20.09.2018 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що 11 вересня 2018 року Відповідачем винесено рішення № 345 про примусове повернення Позивача за межі України та зобов`язання покинути територію України до 20.09.2018 року. Позивач вважає, що дане рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки як вбачається з оскаржуваного рішення, Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває, обставини, які б забороняли б примусове повернення з України в країну проходження чи третю країну відповідно до ст. 31 Закону № 3773 не виявлено. Доказів про ухилення сплати штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, відповідачем не надано.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2021 року адміністративну справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою суду від 30 грудня 2021 року відкрито провадження по справі.

10 січня 2022 року від ГУ ДМС в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого Відповідач позов не визнає, оскільки підставою для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності та прийняття в подальшому рішення про примусове повернення до країни походження є саме порушення міграційного законодавства.

26 вересня 2022 року від представника ГУ ДМС України в Одеській області надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

В судове засідання 26 вересня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги, що Позивач будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, не з`являється в судове засідання з моменту відкриття провадження по справі, а саме з грудня 2021 року, суд оцінює таку поведінку як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа яка звернулась до суду виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду причин своєї неявки.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних обставин.

Предметом позовних вимог є визнання протиправним та скасування рішення №345 від 11.09.2018 року про примусове повернення в країну походження громадянина Камеруну ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

У силу вимог ст.26 наведеного Закону Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 11 вересня 2021 року співробітниками ГУ ДМС в Одеській області за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, «Промринок 7 км» було виявлено громадянина Камеруну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставлено до приміщення ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська 64.

В результаті проведеної перевірки та відібраних у Позивача пояснень встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 порушив правила перебування іноземців в Україні проживав без документів на право проживання в України.

Громадянин Камеруну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до України 02.02.2018 року перетнувши державний кордон через КПП «Аеропорт-Бориспіль», з використанням паспортного документу для виїзду за кордон на його ім`я без серії № НОМЕР_1 , який він втратив за невстановлених обставин

ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин Камеруну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України знаходиться незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

Зазначені відомості позивачем не оспорюються.

За порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, 11.09.2018 року стосовно громадянина Камеруну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 004479 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 11.09.2018 року ПН МОД № 004479 притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 гривень 00 копійок.

Відділом організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області 11.09.2018 року прийняте рішення № 345 про примусове повернення в країну походження громадянина Камеруну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 20 вересня 2018 року.

Згідно розписки від 11.09.2018 року позивач зобов`язався покинути територію України у визначений термін у рішенні від 11.09.2018 № 345 про примусове повернення в країну походження.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач громадянин Камеруну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду з дійсним позовом.

Судом встановлено, що позивач на території України знаходиться незаконно, без відповідних дозвільних документів. Позивач - громадянин Камеруну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для добровільного повернення до країни походження або третьої країни до ГУ ДМС в Одеській області не звертався. Про те, що він є нелегальним мігрантом, останній розуміє.

Разом з тим, в матеріалах справи є Витяг з Аркан ЦП ДСК відносно ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що Позивач 26.02.2022 року через КПП «Мостиська» виїхав за межі території України.

Слід зазначити, що кожен іноземний громадянин має право звернутись до посольства своєї країни в Україні та повідомити про свій намір виїхати за межі України та обґрунтувати таку потребу.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно пункту 2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства затвердженої Наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, СБУ 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкції) терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 розділу І Інструкції - іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення .

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до постанови пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», під грубим порушенням законодавства слід розуміти, зокрема, грубе порушення Правил в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року № 1074 (далі Правила), а саме: проживання без документів на право проживання в Україні або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання правил транзитного проїзду через територію України.

Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами.

Так, іноземці, які постійно проживають в Україні, можуть перебувати в Україні за своїми національними паспортами та українськими документами-посвідками на проживання в Україні для іноземця з відміткою про реєстрацію. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та п. 19 Правил, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на законній підставі, можуть тимчасово перебувати на території країни за паспортним документом, зареєстрованим у порядку, встановленому цими Правилами.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Отже, виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України законодавством не передбачено.

Слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України.

Матеріали справи свідчать про порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема правил перебування в Україні.

Позивач не надав будь-яких доказів законності його перебування в Україні з 02.02.2018 року, проживав без документів на право проживання в Україні, а тому у відповідності до ст.1 Закону України «Про іноземців та осіб без громадянства» має статус нелегального мігранта, тобто іноземець, який законно прибув в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратив підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Водночас, вирішуючи питання щодо законності прийнятого ГУДМС України в Одеській області рішення, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, особа в будь-якому разі не підлягає поверненню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та таким, який не підлягає розширенню.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», рішення про примусове видворення повинно прийматися після того, як органи влади розглянули всю належну інформацію, яка їм доступна, та переконалися, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб`єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації, не можуть чи не бажають забезпечувати належний та ефективний захист, або наражатиметься на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, чи виникнення інших ситуацій, які б могли відповідно до міжнародного права або національного законодавства бути підставою для надання міжнародного захисту.

Даючи оцінку оскаржуваного рішення на відповідність його вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" суд зазначає наступне.

Позивач за жодною із конвенційних ознак (визначення статусу біженця) в країні походження не переслідувався, за таких обставин суд вважає, що позивач не надав жодних переконливих пояснень або підтверджень щодо побоювань повертатись в країну громадянського походження.

У той же час відповідач, в силу ч.2 ст.77 КАС України, довів суду необґрунтованість та безпідставність позовних вимог і правомірність свого рішення.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п. 2 Положення Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правові підстави щодо скасування рішення ГУДМС України в Одеській області № 345 від 11.09.2018 року про примусове повернення позивача в країну походження відсутні.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Керуючись ст. ст. 3, 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 139, 241, 246, 255, 295, 297, 382 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 345 від 11.09.2018 року про примусове повернення ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) за межі України та зобов`язання покинути територію України до 20.09.2018 року відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання рішення суду.

Суддя Чернявська Л.М.