Справа № 160/21053/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

+
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
03.11.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до трудового стажу періоду роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 в КДСП «Нива»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з урахуванням трудового стажу в період з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 в КДСП «Нива» з 05.11.2019.
Відповідач зазначив, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990, оскільки згідно з довідкою від 05.07.2019 №159/01-25, яка видана Трудовим архівом Магдалинівського району Магдалинівської міської ради, у книгах обліку трудового стажу і заробітків колгоспників колгоспу «Гігант» відомості про позивача не значаться. Документи колгоспу «Гігант» з кадрових питань (особового складу) поступили на зберігання не в повному обсязі. У книгах обліку по оплаті праці колгоспу «Гігант» з 1986 року по 1988 рік та 1990 рік, що знаходяться на зберіганні в трудовому архіві, відомості про позивача не зазначені. Період роботи з 01.01.1989 по 31.12.1989, з 01.01.1991 по 22.09.1993 зараховано до страхового стажу згідно з довідкою від 05.07.2019 №159/01-25, яка видана Трудовим архівом Магдалинівського району Магдалинівської міської ради та рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 20.09.2019 №179/1348/19. Разом з тим, відповідач зазначає, що клопотання позивача про зобов`язання відповідача у встановлений судом строк з моменту набрання рішенням законної сили подати звіт про виконання цього рішення, є передчасним. Відповідачем також наголошено щодо дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, втручання до яких з боку суду є неприпустимим, стосовно прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів. З огляду на викладені обставини, відповідач просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Не погоджуючись з діями пенсійного органу щодо не зарахування вказаних періодів роботи позивача до стажу роботи, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Відповідно до норм Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
У статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено види державних пенсій. Так, за цим Законом призначаються, зокрема, трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно із пунктом «а» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, яким визначено, що пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано умови призначення пенсії за віком.
Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною 4 вказаної статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
У відповідності до п. 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, Радою Міністрів СРСР №310 від 21.04.1975 (далі Основні положення), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Пункт 2 Основних положень регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Згідно абзацу 2 пункту 2 Основних положень трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.
Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печатки (пункт 6 Основних положень).
Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладено на роботодавця (пункт 13 Основних положень).
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), яким передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку №637).
Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, однак, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
З трудової книжки колгоспника №818 від 02.06.1975 ОСОБА_1 встановлено, що у спірні періоди позивач працював на посаді головного зоотехніка: з 29.08.1986 89 трудоднів, при встановленому мінімумі 260; з 1987 року 298 трудоднів, при встановленому мінімумі 260; з 1988 року 308 трудоднів, при встановленому мінімумі 260; з 1989 року 291 трудодень, при встановленому мінімумі 260; з 1990 року 293 трудодні, при встановленому мінімумі 260 (сторінки 6-7 трудової книжки колгоспника).
Разом з тим, відповідно до вкладення до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 29.08.1986, у спірні періоди ОСОБА_1 :
- з 29.08.1986 прийнятий на посаду зоотехніка у колгоспі «Нива», на підставі рішення голови колгоспу (запис №1, сторінки 2-3 вкладення до трудової книжки);
- з 25.10.1991 переведений на роботу в КДСП «Степовий» заступником голови правління колгоспу, у зв`язку з виділенням бригади №3 і №4 в окреме господарство, на підставі рішення загальних зборів від 25.10.1991 (запис №2, сторінки 2-3 вкладення до трудової книжки).
Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписом та печаткою роботодавця.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому суд вважає, що їх безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача.
Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, тому не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
За таких обставин, відповідач безпідставно не врахував до стажу роботи позивача період його роботи в колгоспі «Нива» з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990.
Як встановлено з матеріалів справи, для призначення пенсії позивачем надано архівну довідку за №159/01-25 від 05.07.2019, видану Комунальною установою «Трудовий архів Магдалинівського району» Магдалинівської районної ради», відповідно до якої у книгах обліку трудового стажу і заробітків колгоспників колгоспу «Гігант» ОСОБА_1 не значиться. Документи колгоспу «Гігант» з кадрових питань (особового складу) поступили на зберігання не в повному обсязі, тому надати інформацію про заробітну плату за даний період, неможливо. У книгах обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу «Гігант» з 1986 року по 1988 рік та 1990 рік, що знаходиться на зберіганні і трудовому архіві, ОСОБА_1 не значиться. З огляду на зазначену інформацію, яка міститься у довідці, відповідачем означену довідку враховано не було.
Не зарахування відповідачем до стажу роботи позивача періоду його роботи в колгоспі «Нива» з підстав того, що позивач не значиться у книгах обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу є безпідставним, оскільки такий стаж роботи позивача підтверджений документально записами в трудовій книжці.
Відповідно до пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Згідно пункту 14 Основних положень правління колгоспів вживають заходів до суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів працівників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, які забезпечують належне зберігання архівних документів, що належать до трудової діяльності колгоспників.
З аналізу вказаних норм, судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок колгоспників на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Також, з огляду на зазначені норми, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для колгоспника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.
Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Також, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Таким чином, судом встановлено, що в трудовій книжці записи завірені печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином. Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу позивача у спірний період, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.
Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження його страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.
Згідно із ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, частиною 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», також передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача та не надав доказів, які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не взято до уваги дані трудової книжки колгоспника при визначенні позивачу стажу для призначення пенсії за віком.
Тобто, перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постановах від 22.05.2018 у справі №439/1148/17, від 03.10.2018 у справі №235/2873/17, від 27.02.2018 у справі №681/813/17, від 22.05.2018 у справі №683/977/17, від 10.07.2018 у справі №709/1360/17.
Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що за результатами здійсненої відповідачем перевірки достовірності відомостей про позивача спростовано відомості, зазначені у довідках про підтвердження наявного спеціального трудового стажу.
Трудова книжка колгоспника ОСОБА_1 містить такі записи на сторінках 6, 7, а саме: головний зоотехнік: з 29.08.1986 89 трудоднів, при встановленому мінімумі 260; з 1987 року 298 трудоднів, при встановленому мінімумі 260; з 1988 року 308 трудоднів, при встановленому мінімумі 260; з 1989 року 291 трудодень, при встановленому мінімумі 260; з 1990 року 293 трудодні, при встановленому мінімумі 260.
Крім того, вкладення до трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 № НОМЕР_2 містить наступні записи:
- з 29.08.1986 прийнятий на посаду зоотехніка у колгоспі «Нива», на підставі рішення голови колгоспу (запис №1 вкладення до трудової книжки);
- з 25.10.1991 переведений на роботу в КДСП «Степовий» заступником голови правління колгоспу, у зв`язку з виділенням бригади №3 і №4 в окреме господарство, на підставі рішення загальних зборів від 25.10.1991 (запис №2 вкладення до трудової книжки).
З огляду на викладене, враховуючи наявність вищезазначених документів, відповідач протиправно не зарахував до страхового (загального) трудового стажу позивача період з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990.
Суд зазначає, що незарахування спірного стажу ОСОБА_1 з моменту призначення пенсії суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п. 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що, відмовляючи зарахувати періоди роботи позивача з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За таких обставин, позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до трудового стажу періоду роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 в КДСП «Нива» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу роботи періоди роботи з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 в КДСП «Нива» є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
З огляду на те, що позивачу з 05.11.2019 було призначено пенсію за віком, враховуючи те, що відповідачем протиправно не зараховано до трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 в КДСП «Нива», позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з урахуванням трудового стажу в період з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 в КДСП «Нива» з 05.11.2019, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
Щодо клопотання позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в межах стягнення пенсії за один місяць, суд зазначає наступне.
Так відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.
Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.
З аналізу наведених норм слідує, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Разом з тим, положеннями КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень. Більш того, стаття 371 КАС України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно. Так, негайному виконанню підлягає, зокрема, судове рішення, яким присуджено виплату інших періодичних платежів, тобто задоволено вимогу позивача про стягнення конкретно визначеної суми періодичних платежів, з якої і виокремлюється сума стягнення за один місяць.
Таким чином, при вирішенні питання, чи є підстави допустити негайне виконання рішення, суду необхідно встановити, яких саме спірних правовідносин стосується предмет спору та який саме обрано спосіб захисту порушених прав особи.
Так судом, зокрема, було задоволено позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з урахуванням трудового стажу в період з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 в КДСП «Нива» з 05.11.2019.
З урахуванням вищевикладеного, суд зауважує, що негайно виконуються рішення суду саме про стягнення пенсії, що є вимогою майнового характеру. Однак, зобов`язання вчинити дії, в тому числі перерахувати та виплатити пенсію, є вимогою немайнового характеру та, відповідно, не є тотожною за своїм значенням вимозі про стягнення конкретної суми.
Рішення суду у цій справі носить саме зобов`язальний характер, а тому відсутні підстави для допущення до негайного виконання рішення суду в частині вимоги про зобов`язання виплатити пенсію у межах стягнення за один місяць.

Клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання цього рішення є передчасним, з огляду на ч.1 ст.382 КАС України, згідно якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а у разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладанням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами. В позовній заяві не вказано, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач створюватиме перешкоди для виконання такого рішення.

З огляду на ненаведення позивачем переконливих аргументів щодо необхідності вжиття такого процесуального заходу, як встановлення судового контролю і ненадання останнім доказів на підтвердження наміру відповідача ухилитись від виконання судового рішення, відсутні підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення в означеній справі.

Зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 31.08.2018 у справі №235/7638/16-а (адміністративне провадження №К/9901/43354/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 139, 242 - 246, 247, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до трудового стажу періоду роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 в КДСП «Нива».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу роботи періоди роботи з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 в КДСП «Нива».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з урахуванням трудового стажу в період з 29.08.1986 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 в КДСП «Нива» з 05.11.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України.

Повний текст рішення суду складений 16.02.2022.

Суддя О.В. Царікова