Справа № 120/4712/22
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 вересня 2022 р. Справа № 120/4712/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко М.О.,

позивача: ОСОБА_1 ;

представника відповідача: Римського М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді

в с т а н о в и в :

21.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді.

Обгрунтовуючи позовні вимоги вказав, що наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 24.05.2022 року №106-к його звільнено з посади, у зв`язку зі скороченням чисельності штату. Вважаючи процедуру звільнення такою, що здійснена з порушенням вимог Закону України "Про державну службу" та Кодексу законів про працю України, а наказ про звільнення протиправним, звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 24.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.07.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема вказав, що у відповідності до вимог Закону України "Про державну службу", 29.04.2022 року позивача попереджено про наступне звільнення та запропоновано дві рівнозначні посади та одну посаду нижчого рівня, які відповідали його освіті та кваліфікації. Однак, позивач відмовився від переведення на запропоновані посади.

Також вказав, що у зв`язку із внесенням змін у структуру та скороченням чисельності та штату Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, посада, з якої звільнено позивача, - ліквідована.

Враховуючи вищевикладене, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалою суду від 20.07.2022 року дану справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 11.08.2022 року.

Ухвалою суду від 11.08.2022 року витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області інформацію та докази на підтвердження такої (копія наказу про призначення/звільнення) про наявність вакантних посад начальників відділів за період з 29.04.2022 року по 30.05.2022 року :

- №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області;

- державного контролю за додержанням земельного законодавства, оперативного реагування, планування та аналізу інспекційної діяльності управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області;

- державного контролю за використанням та охороною земель № 5 управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області;

- організаційного забезпечення та документообігу управління документообігу, організаційного та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області;

- матеріально-технічного забезпечення управління документообігу, організаційного та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Цією ж ухвалою судове засідання відкладено на 13.09.2022 року.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 13.09.2022 року, з метою з`ясування чи була посада начальника відділу матеріально-технічного забезпечення управління документообігу, організаційного та матеріально-технічного забезпечення станом на 29.04.2022 року вакантною, витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області заяву ОСОБА_2 про переведення, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 20.09.2022 року.

19.09.2022 року на адресу суду надійшли витребовувані документи.

В судовому засіданні 20.09.2022 року позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 з 25.04.2016 року перебував у трудових відносинах з Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області.

Зокрема, з 01.08.2017 року працював на посаді начальника відділу планування, методичного забезпечення та аналізу інспекційної діяльності управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Наказом від 12.04.2022 року №25 «Про введення в дію штатного розпису Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області» з 01.01.2022 року введено в дію штатний розпис Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на 195 штатних одиниць та, зокрема, ліквідовано відділ планування, методичного забезпечення та аналізу інспекційної діяльності управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Відтак, ліквідовувалась посада, яку обіймав позивач.

29.04.2022 року позивача ознайомлено з попередженням про наступне звільнення згідно з пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та запропоновано переведення на наступні посади:

- начальника відділу державного контролю за використанням та охороною земель №5 управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (робоче місце м. Гайсин);

- завідувача сектору державного контролю за використанням та охороною земель №6 управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (робоче місце м. Тульчин);

- головного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель №3 управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (робоче місце м. Могилів-Подільський).

Від запропонованих посад позивач відмовився, що підтверджується підписом у відповідній графі "Відмовляюсь від переведення на запропоновані посади".

Наказом від 24.05.2022 року №106-к ОСОБА_1 , відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу», звільнено з посади начальника відділу планування, методичного забезпечення та аналізу інспекційної діяльності управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з 30.05.2022 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

На переконання позивача, відповідач запропонував йому не всі вакантні посади, як на момент попередження про наступне звільнення, так і на момент звільнення. Відтак, вважає процедуру звільнення такою, що здійснена з порушенням вимог Закону України "Про державну службу", а тому звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові та організаційні засади державної служби, умови та порядок реалізації громадянами України права на державну службу визначені Законом України "Про державну службу".

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Статтею 2 Закону України "Про державну службу" визначено, що суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Порядок припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення установлений статтею 87 Закону України "Про державну службу".

Пунктом першим частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України "Про державну службу" суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Відповідно до пункту частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників

Частиною 4 статті 40 КЗпП України передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 №378-ІХ, який набрав чинності 02.02.2020 року, внесено зміни до КЗпП України щодо порядку вивільнення державних службовців.

Зокрема, відповідно до частини 6 статті 49-2 КЗпП України, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). В усіх випадках звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А Кодексу законів про працю України.

З наведеного вбачається, що для прийняття законного та обґрунтованого рішення суду необхідно з`ясувати чи були визначені законом підстави для припинення державної служби позивача та чи була дотримана процедура його звільнення з роботи.

Судом встановлено, що наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 16.12.2021 року №333-ок ''Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Держгеокадастру'' визначена гранична чисельність головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в кількості 195 працівників.

Згідно штатного розпису на 2022 рік Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, посада, яку займав позивач (начальник відділу планування, методичного забезпечення та аналізу інспекційної діяльності управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області) - ліквідована.

У відповідності до статті 87 Закону України "Про державну службу", 29.04.2022 року позивача повідомлено про наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та запропоновано переведення на наступні посади:

- начальника відділу державного контролю за використанням та охороною земель №5 управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (робоче місце м. Гайсин);

- завідувача сектору державного контролю за використанням та охороною земель №6 управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (робоче місце м. Тульчин);

- головного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель №3 управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (робоче місце м. Могилів-Подільський), однак, від запропонованих посад позивач відмовився, що підтверджується підписом у відповідній графі "Відмовляюсь від переведення на запропоновані посади".

Наказом від 24.05.2022 року №106-к позивача звільнено з посади начальника відділу планування, методичного забезпечення та аналізу інспекційної діяльності управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з 30.05.2022 року.

Натомість, позивач вважає, що йому запропоновано не всі посади відповідного рівня, а тому процедура звільнення здійснена з порушенням вимог Закону України "Про державну службу", а наказ про звільнення - протиправним.

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки письмові докази, що містяться в матеріалах справи свідчать, що за період з моменту попередження позивача про наступне звільнення (29.04.2022 року) та до дати звільнення (30.05.2022 року), у Головному управлінні Держгеокадастру у Вінницькій області були вакантні посади начальників відділів, однак відповідачем запропоновано саме ті посади, освітньо-кваліфікаційні вимоги яких відповідали професійній кваліфікації позивача.

Так, відповідно до диплому НОМЕР_1 , позивач закінчив Курганське вище військово-політичне авіаційне училище за спеціальністю "військово-політична Військово-Повітряних Сил", кваліфікація "офіцер з вищою військово-політичною освітою, вчитель історії та суспільствознавства".

Надаючи оцінку доводам позивача щодо наявності інших вакантних посад начальників відділів, які були безпідставно не запропоновані йому відповідачем, суд враховує наступне.

Вакантна посада начальника відділу №1 управління надання адміністративних послуг, відповідно до Положення про відділ №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, передбачає можливість призначення на неї особи, яка відповідає наступним критеріям: є громадянином України, якому, крім іншого, присвоєно ступінь вищої освіти не нижче магістра (за спеціальностями "Геодезія та землеустрій", "Право", "Державне управління", "Публічне управління та адміністрування").

Щодо вакантної посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення управління документообігу, організаційного та матеріально-технічного забезпечення, то згідно підпункту 3.1.2 пункту 3.1 розділу "ІІІ Начальник відділу" Положення про відділ матеріально-технічного забезпечення управління документообігу, організаційного та матеріально-технічного забезпечення, на посаду начальника відділу призначається особа, яка, крім іншого, має ступінь освіти не нижче магістра за спеціальністю "Менеджмент", "Облік і оподаткування", "Інформаційна, бібліотечна, архівна справа".

Більше того, наказом від 29.04.2022 року, на вказану посаду з 01.05.2022 року переведено ОСОБА_2 .

Таким чином, відповідач обґрунтовано не запропонував вказані посади позивачу, оскільки останній не відповідав освітньо-кваліфікаційним вимогам, наявність яких обумовлює право особи на їх зайняття.

Твердження позивача про те, що переведення ОСОБА_2 фактично відбулось 01.05.2022 року, відтак станом на 29.04.2022 року дана посада була вакантною, а тому мала бути йому запропонована, суд вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 про переведення від 26.04.2022 року, тому станом на 29.04.2022 року відповідач правомірно не пропонував таку посаду.

Суд наголошує, що в межах розгляду даної справи судом не досліджується питання проходження позивачем попередньої трудової діяльності в Головному управлінні Держгеокадастру у Вінницькій області в частині обіймання ним певних посад та освітньо-кваліфікаційних вимог щодо них, оскільки таке питання не є предметом розгляду.

Як вже зазначено судом, абзацом 2 частини 3 статті 87 Закону України "Про державну службу" визначено, що державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Окрім цього, судом встановлено, що у відповідності до вимог ч.6 ст.49-2 КЗпП України відповідачем проведено консультації з первинним профспілковим комітетом щодо вивільнення позивача.

З огляду на те, що позивач відмовився від запропонованих йому посад, а інші посади не запропоновані в силу не відповідності останнім кваліфікаційним вимогам, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у спосіб, визначений законом, а оскаржуваний наказ прийнято у відповідності до вимог статті 87 Закону України "Про державну службу" та вимог Кодексу законів про працю України.

Враховуючи, що судом встановлено правомірність винесення оскаржуваного наказу, відсутні правові підстави для задоволення похідних позовних вимог про поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович