Справа № 300/2861/22
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" вересня 2022 р. справа № 300/2861/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Могили А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, починаючи з 25.03.2021 по 28.10.2021 включно, в розмірі 296280,54 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що незважаючи на обов`язок щодо негайного виконання рішення суду від 24.03.2021 про поновлення позивача на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, роботодавець без поважних причин своєчасно не видав відповідний наказ. В зв`язку з чим, позивач вказує, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення згідно ст. 236 КЗпП України.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 відкрито провадження за вказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Представник відповідача скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 10.08.2022. В обґрунтування заперечень зазначив, що затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі слід вважати невидання власником наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин. В той же час, Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області на час постановлення судом рішення суду про поновлення позивача на посаді, припинило свою діяльність. Вказує, що питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення не може розглядатися як публічно правовий спір, а підлягає розгляду в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України. До того ж, на думку відповідача ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду із позовом даної категорії (а.с.66-73).
У запереченні на відповідь на відзив, яке надійшло до суду 30.08.2022, представник відповідача наводить підстави, з урахуванням яких, на його думку, позов задоволенню не підлягає, та які наведені ним попередньо у відзиві на позовну заяву (а.с.104-106).
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заяві по суті справи, встановив наступне.
Наказом Міністерства юстиції України від 13.02.2020 року за №659/к "Про звільнення" ОСОБА_1 звільнено з займаної посади - першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області з 14.02.2020 відповідно до п. 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" - у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, з припиненням державної служби.
Правомірність даного наказу була предметом розгляду у справі № 300/853/20.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства юстиції України №659/к від 13.02.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області з 14.02.2020 відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку ліквідацією Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, з припиненням державної служби.

Зобов`язано Міністерство юстиції України видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області з 14.02.2020 шляхом переведення до Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ).

Зобов`язано Міністерство юстиції України призначити ОСОБА_1 з 15.02.2020 на посаду першого заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в порядку переведення. Стягнуто з Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.02.2020 по 24.03.2021 у розмірі 548 814,96 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в межах стягнення з Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 невиплачену середньомісячну заробітну плату у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 41 757, 56 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) з 15.02.2020. Вирішено питання судового збору та витрат на професійну правничу допомогу (а.с.17-34).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 в частині зобов`язання Міністерства юстиції України видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області з 14.02.2020 шляхом переведення до Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) та призначити ОСОБА_1 з 15.02.2020 на посаду першого заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в порядку переведення скасовано та в цій частині прийнято постанову, якою поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області з 15.02.2020. В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 залишено без змін (а.с.35-43).

На підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2021, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021 по справі №300/853/20, Міністерством юстиції України 22.10.2021 прийнято наказ №2608/к, яким скасовано наказ Міністерства юстиції України від 13.02.2020 №659/к "Про звільнення". Поновлено ОСОБА_1 з 15.02.2020 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.49).

Позивач, вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення згідно ст. 236 КЗпП України, звернулася до суду з даним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Обчислення середнього заробітку здійснюється згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії", заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не частковим (Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; Sabin Popescu v. Romania (Sabin проти Франції), §§ 68-76), і рішення не може не виконуватись, бути позбавлено юридичної сили, або незаконно відкладено (Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалося порушення прав працівника (незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №501/2316/15-ц, від 21.04.2021 у справах №826/19766/16, №640/6398/19, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі №712/9213/18.

Окрім того, Верховний Суд неодноразово досліджував питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за результатами чого сформовано сталу правову позицію щодо тлумачення змісту та застосування статті 236 Кодексу законів про працю України у спорах про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №711/8446/16-ц зроблений правовий висновок, згідно якого затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 Кодексу законів про працю України необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

Суд також зауважує, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 813/4668/16, від 21.03.2018 у справі №243/2748/16-ц, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 02.10.2019 в справі №823/1507/18, від 29.01.2020 у справі № 820/2894/16, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 24.12.2020 в справі №807/2434/15, від 19.04.2021 в справі №826/11861/17, від 30.06.2021 у справі №640/7825/19, від 01.09.2021 у справі №540/677/20.

Суд зазначає, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України). Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Суд також зазначає, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. До вимушеного прогулу прирівнюється затримка виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №140/3020/19.

Разом з тим, у спірних правовідносинах судове рішення про поновлення позивача на роботі, яке в цій частині підлягало до негайного виконання, ухвалене Івано-Франківським окружним адміністративним судом 24.03.2021, однак наказ про поновлення останньої на роботі було видано відповідачем 29.10.2021.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період затримки виконання рішення про поновлення на роботі з 25.03.2021 по 28.10.2021.

Суд зазначає, що тягар виконання рішення про поновлення на посаді покладається головним чином на орган влади, якому слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конституції та законів України, а також Конвенції, як міжнародного договору обов`язкового для виконання та такого, що є частиною національного законодавства.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Таким чином, з огляду на встановлені державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, суд зазначає, що державний орган, який був учасником адміністративного процесу по справі №300/853/20 відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України мав негайно вчинити дії та прийняти відповідне рішення щодо поновлення позивача на посаді. Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Проте, як вже зазначалося вище, відповідачем видано наказ про поновлення позивача на посаді лише в жовтні 2021 року.

В даному ж випадку, на переконання суду, стягненню підлягає саме середній заробіток за час затримки виконання рішення суду по справі № 300/853/20, який відповідно до норм чинного законодавства фактично є санкцією за несвоєчасне виконання судового рішення.

Так, при розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу по справі № 300/853/20, судом взято до уваги довідку Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 13.07.2020 року №09-24/53, розмір заробітної плати позивача за останні 2 календарні місяці роботи - грудень 2019 та січень 2020 складав 83 515,11 грн.

Відповідно, розмір середньоденної заробітної плати позивача становив - 1 988,46 грн.

Розмір середньомісячної заробітної плати складав 41 757,56 грн.

Період затримки виконання судового рішення становить 149 робочих дні (з 25.03.2021 по 28.10.2021).

Таким чином, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за вказаний період, який необхідно стягнути з Міністерства юстиції України складає 296280,54 грн. (149 дні х 1 988,46 грн.).

Відповідач не заперечує обставину щодо не винесення наказу про поновлення позивача на посаді на виконання судового рішення від 24.03.2021 у справі №300/853/20, однак обґрунтовує затримку здійсненням ліквідації, як юридичної особи публічного права Головного управління юстиції в Івано-Франківській області.

Суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки рішення про поновлення на роботі в частині видання наказу підлягало виконанню уповноваженим органом центральної виконавчої влади Міністерством юстиції України, а ліквідація мала місце лише його територіальних органів.

Разом з тим, дійсно постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 за №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 Постанови) та утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2 (пункт 2 Постанови).

До Переліку територіальних органів Мін`юсту, що ліквідуються, який є додатком №1 до цієї Постанови, включено Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області.

До Переліку міжрегіональних територіальних органів Мін`юсту, що утворюються, який є додатком №2 до цієї Постанови, включено Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Пунктом 3 вказаної Постанови установлено, що міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.10.2019 внесено запис про перебування Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в стані припинення.

Далі, 29.10.2019 проведено державну реєстрацію Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) як юридичної особи, про що до вказаного Реєстру внесено запис №1 016926.

Отже, з дня утворення Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) до нього перейшли повноваження та функції, зокрема Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, який втратив такі повноваження та функції згідно з пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 за №870.

Таким чином, станом на день прийняття судового рішення про поновлення позивача на посаді, функції та повноваження Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області виконувало Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), а тому обов`язок щодо виконання, цього рішення, в частині позовних вимог щодо цього суб`єкта, покладався саме на нього.

Суд зазначає, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

В той же час, будь-які організаційні чи структурні зміни в державному органі не можуть мати наслідком недотримання вимог законодавства в частині невідкладного виконання судових рішень, які належать до негайного виконання та не можуть нівелювати закріплене у ст.43 Конституції України право на працю, наявність якого у позивача підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Що стосується доводів відповідача, з посиланням на судову практику Верховного Суду, про порушення ОСОБА_1 трьохмісячного строку звернення до суду із позовом даної категорії, суд зазначає наступне.

В судових рішеннях, вказаних відповідачем (по справах №461/1303/19, №706/4080/19, №522/13736/15), Верховний Суд дійсно висловив позицію щодо трьохмісячного строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника (частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України).

В подальшому, Верховним Судом, до прикладу в постановах від 28.05.2021 в справі №380/2355/20, від 14.07.2021 в справі №1340/4393/18 було викладено правову позицію про те, що строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі обмежується місячним строком з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.

Верховний Суд у постановах від 04.08.2022 у справі №380/6129/20, від 30.08.2022 у справі №140/14364/21 висловив позицію про те, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 Кодексу законів про працю України).

У цих постановах йдеться, що згідно із частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду із даним позовом), можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Враховуючи вищевикладене, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тож, є необґрунтованими доводи відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, по справах №461/1303/19, 706/4080/19, 522/13736/15, оскільки Верховний Суд відступив від висновку стосовно того, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, прирівняним до якого є середній заробіток за час затримки виконання судового рішення (згідно із недавньою практикою Верховного Суду), не є складовою заробітної плати, вказавши, що, по суті, це є неотримана заробітна плата за невиконання трудової функції не з вини працівника.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди при вирішенні спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Суд також вважає необґрунтованими посилання відповідача на ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судовим рішенням у справі №300/853/20 було стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу з 15.02.2020 по 24.03.2021 року, проте через бездіяльність відповідача період вимушеного прогулу ОСОБА_1 збільшився і тривав до видання на виконання рішення суду по справі №300/853/20 наказу №2608/к від 29.10.2021. Отже, предметом спору у даній справі фактично є нові правовідносини, що виникли у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача.

Підсумовуючи наведене вище суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Міністерства юстиції України (, вул.Городецького, 13, м.Київ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 296 280 (двісті дев`яносто шість тисяч двісті вісімдесят) грн.54 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.