Справа № 600/1936/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 вересня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/1936/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 із 01 жовтня 2020 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити із 01 жовтня 2020 року нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Позов обґрунтовано тим, що позивач як непрацюючий пенсіонер, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, набув з 01 жовтня 2020 року право на отримання підвищення до пенсій в розмірі двох мінімальних заробітних плат у зв`язку із визнанням рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17 липня 2018 року неконституційними положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2014 року №76-VIII (далі Закон №76-VIII), відповідно до якого було виключено статтю 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ). На думку позивача, починаючи з 17 липня 2018 року відновлено дію статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ в редакції від 01 січня 2015 року, а тому в органу Пенсійного фонду України виник обов`язок здійснити нарахування і виплату підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат. Проте підвищення у вказаному розмірі з 01 жовтня 2020 року позивачу не нараховується і не виплачується. Відтак, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії, оскільки така порушує право позивача на належний соціальний захист.

Ухвалою суду від 15 серпня 2022 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії в частині заявлених позовних вимог щодо перерахунку та виплати пенсії за період з 01 жовтня 2020 року по 16 листопада 2021 року; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача.

Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що Законом України Про внесення зміни до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 04 лютого 2016 року №987-VIII (далі Закон №987-VIII), який набрав чинності 01 січня 2016 року, до Закону №796-ХІІ включено статтю 39, згідно з якою громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, Законом №987-VIII статтю 39 Закону №796-ХІІ викладено в новій редакцій, що не передбачає виплату підвищення непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення. Діюча на сьогодні стаття 39 Закону №796-ХІІ не передбачає та не дає право на нарахування та виплату підвищення до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення. Також зазначено, що Законом №1774-VIII була змінена розрахункова величина з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум для працездатних осіб, яка стала застосовуватися для обчислення всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також для обчислення інших платежів та санкцій, в тому числі і для нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Поряд з цим, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі №200/9195/19-а (постанова від 11 березня 2020 року) та Великої Палати Верховного Суду у справі №240/4946/18 (постанова від 11 грудня 2019 року), відповідач указував, що Законом №1774-VIII була змінена розрахункова величина з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум для працездатних осіб, яка стала застосовуватися для обчислення всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також для обчислення інших платежів та санкцій, в тому числі і для нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Також відповідач звертав увагу на те, що згідно з трудовою книжкою позивача останній по 09 квітня 2022 року включно був працевлаштованою особою, відповідно на нього не розповсюджувались норми статті 39 Закону №796-ХІІ.

Вважаючи наведені у позові доводи безпідставними, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні матеріали, судом встановлено, що позивач з 17 лютого 1990 року по 23 грудня 1991 року проживав без реєстрації та з 21 грудня 1991 року зареєстрований і проживає у с. Киселів Кіцманського району Чернівецької області на території, яка згідно постанови Кабінету Міністрів України №600-94-П від 29 серпня 1994 року відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно довідки від 08 квітня 2022 року, виданої відділом обслуговування громадян №5 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, позивач перебуває на обліку в управлінні і одержує пенсію за віком з 01 жовтня 2020 року.

Також згідно матеріалів справи позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3).

Крім цього, дослідженням наявної у матеріалах справи копії трудової книжки позивача встановлено, що наказом від 30 вересня 2020 року №127а його з 01 жовтня 2020 року прийнято водієм транспортних засобів тимчасового характеру по договору. Наказом від 29 жовтня 2020 року №129а позивача звільнено з Кіцманського автотранспортного підприємства з 31 жовтня 2020 року у зв`язку із закінченням терміну трудового договору. Наказом від 08 квітня 2022 року №9 позивача звільнено з Кіцманського автотранспортного підприємства у зв`язку із хворобою.

З доданої відповідачем до матеріалів справи заяви від 11 квітня 2022 року, з якою позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, вбачається, що в останній позивачем повідомлено пенсійний орган про звільнення з 08 квітня 2022 року.

Разом із цим відповідач у відзиві на позовну заяву наголошував на тому, що згідно з трудовою книжкою позивача він по 09 квітня 2022 року включно був працевлаштованою особою, а тому на нього не розповсюджувались норми статті 39 Закону №796-ХІІ.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази щодо працевлаштування позивача у Кіцманському автотранспортному підприємстві, з якого його було звільнено наказом від 08 квітня 2022 року №9, про що зроблено запис у трудовій книжці.

У зв`язку з цим суд зазначає таке.

Згідно статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими доказами.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно частини третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини третьої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України про витребування доказів за власною ініціативою суд постановляє ухвалу.

Частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

З огляду на викладене, з метою з`ясування дійсних обставин даної справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає за необхідне витребувати у позивача докази (письмові документи) працевлаштування у Кіцманському автотранспортному підприємстві, з якого позивача було звільнено наказом від 08 квітня 2022 року №9 у зв`язку із хворобою.

Крім цього, позивачу необхідно надати суду для огляду оригінал трудової книжки.

Відповідно до частини шостої та восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Керуючись статтями 72, 73, 75, 77, 80, 241, 248, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1.Витребувати у ОСОБА_1 докази (письмові документи) працевлаштування у Кіцманському автотранспортному підприємстві на посаді, з якої його було звільнено наказом від 08 квітня 2022 року №9 у зв`язку із хворобою.

2. Витребувати у ОСОБА_1 оригінал його трудової книжки.

3. Для подання до суду витребуваних доказів встановити ОСОБА_1 строк протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк