Справа № 140/3960/22
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3960/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№ 42)» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№ 42)» (далі - ДУ «Маневицька ВК (№ 42)») про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з 01.04.1992 по 01.12.2007 проходив службу в ДУ «Маневицька ВК (№ 42)», наказом від 27.11.2007 № 105 о/с був звільнений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

В лютому 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату неотриманих при звільненні коштів, зокрема, індексації заробітної плати та матеріальної допомоги, проте листом від 10.02.2022 № 16/717-22/К-10 відповідач повідомив, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення не нараховувалася та не виплачувалася, а індексація здійснювалася відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 (далі - Порядок № 1078).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати матеріальної допомоги та індексації протиправною, оскільки має право на отримання вказаних виплат відповідно до нормативно-правових актів, наведених у тексті позовної заяви, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач просить: визнати протиправною бездіяльність ДУ «Маневицька ВК (№ 42)» щодо не проведення нарахування та виплати індексації заробітної плати за період з 01.01.1992 по 01.12.2007, та зобов`язати відповідача провести індексацію заробітної плати за період з 01.01.1992 по 01.12.2007; визнати протиправною бездіяльність ДУ «Маневицька ВК (№ 42)» щодо не проведення нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1996-2007 рр., та зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003 рр., провести нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення 2004, 2005, 2006, 2007 рр., з урахуванням окладу за штатною посадою, з урахуванням підвищення посадових окладів, окладу за спеціальним званням, процентної надбавки за вислугу років, щомісячної 100-відсоткової надбавки, додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, які були встановлені особі рядового і начальницького складу за станом на 1 число місяця, у якому здійснюється виплата матеріальної допомоги, премії).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 13).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 16.06.2022 №42/3009/16 (а. с. 18-25) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 01.10.1986 по 01.12.2007 проходив службу в органах внутрішніх справ та кримінально-виконавчій системі безперервно 21 рік 2 місяці 0 днів, що підтверджується записами № 3, № 4 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а. с. 9).

За період з лютого 2000 року по листопад 2007 року позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення у серпні 2007 року в сумі 12,34 грн, у вересні 2007 року - 20,20 грн, в жовтні - 20,45 грн, в листопаді - 36,92 грн, що підтверджується довідкою ДУ «Маневицька ВК (№ 42)» від 15.06.2022 № 42/2988/4 (а. с. 27-29). Згідно із довідкою ДП «Підприємство ДКВС України (№42)» протягом 1997 - 2002 рр. позивачу індексація та матеріальна допомога не нараховувалася та не виплачувалася (а. с. 31-32). Відповідно до довідки ДУ «Маневицька ВК (№ 42)» від 15.06.2022 № 42/2987/4 у 2000, 2002, 2004 рр. позивачу не виплачувалася матеріальна допомога у зв`язку із неподанням ОСОБА_1 при виході у чергову відпустку рапортів на виплату допомоги, а за 2001, 2003, 2005-2007 рр. позивач допомогу отримав (в серпні 2001 року в сумі 337,50 грн, в червні 2003 року - 637,00 грн, у вересні 2005 року - 1155,99 грн, в травні 2006 року - 1499,16 грн, в червні 2007 року - 3499,96 грн) (а. с. 30).

02.02.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати інформацію про нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення з 01.01.1992 по 01.12.2007, матеріальної допомоги в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення для вирішення соціально-побутових питань з 01.01.1992 по 01.12.2007, індексацію заробітної плати з 01.01.1992 по 01.12.2007, а у випадку не нарахування цих виплат - здійснити їх нарахування та виплату (а. с. 8).

Листом від 10.02.2002 №16/717-22/К-10 відповідач повідомив позивача про те, що у період з 01.01.1992 по 01.12.2007 нормативно-правовими актами грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, а також матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення для вирішення соціально-побутових питань не були передбачені, а індексація заробітної плати здійснювалася відповідно до Постанови №1078 (а. с. 6-7).

При вирішенні даного спору (в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1996-2007 рр.) суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно із частиною п`ятою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.05.2005 № 2713-IV (в редакції, чинній на час проходження служби позивачем) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.1999 № 1510 (далі - Постанова № 1510).

Інструкцією про порядок застосування нормативних актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.06.1999 № 149, яка в подальшому з 16.11.2004 не застосовувалася в органах і установах кримінально-виконавчої системи у зв`язку із прийняттям Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, яка затверджена наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18.10.2004 № 203 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05.11.2004 за № 1411/10010 (далі - Інструкція № 203), визначено склад та умови виплати грошового забезпечення вказаній категорії осіб.

Пунктом 1.2 Інструкції № 203 установлено, що грошове забезпечення складається з окладів грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення. До окладів грошового забезпечення належать посадові оклади та оклади за спеціальним званням, а також оклади грошового утримання курсантів навчальних закладів. Додаткові види грошового забезпечення включають надбавки, доплати, премії, одноразові й щомісячні винагороди, матеріальну допомогу та грошову допомогу при звільненні. Поряд з окладами грошового забезпечення в обов`язковому порядку виплачуються надбавки за вислугу років до окладів грошового забезпечення (далі - надбавки за вислугу років), щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавок за вислугу років) (далі - щомісячна 100-відсоткова надбавка), а також грошова допомога при звільненні.

Додаткові види грошового забезпечення (крім надбавок за вислугу років та щомісячної 100-відсоткової надбавки, інших надбавок і доплат, що мають обов`язковий характер) установлюються в залежності від фінансових можливостей підприємств установ (пункт 1.14 Інструкції № 203).

Тобто, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи складається з посадових окладів, окладів за спеціальним званням та додаткових видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових).

Згідно з пунктом 10.1 Інструкції № 203 особам рядового і начальницького складу, у тому числі тим, хто перебуває у розпорядженні органу або установи, виплачується матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. Виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу здійснюється одноразово, як правило, при наданні чергової відпустки. При зміні умов грошового забезпечення впродовж календарного року особам рядового і начальницького складу, які отримали матеріальну допомогу за поточний рік до зміни умов грошового забезпечення, розмір матеріальної допомоги не перераховується.

Пунктом 10.3 Інструкції № 203 передбачено, що матеріальна допомога нараховується з:

- окладу за штатною посадою з урахуванням підвищень посадових окладів;

- окладу за спеціальним званням;

- процентної надбавки за вислугу років;

- щомісячної 100-відсоткової надбавки;

- додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, які були встановлені особі рядового і начальницького складу за станом на 1 число місяця, у якому здійснюється виплата матеріальної допомоги, премій). При цьому частина матеріальної допомоги, яка обраховується від суми премій, визначається як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців.

Відповідно до підпункту 1.18 Інструкції № 203 грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які утримуються за рахунок коштів бюджету, у межах асигнувань, визначених у кошторисі доходів і видатків органу чи установи на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу.

Таким чином, матеріальна допомога належить до додаткових одноразових видів грошового забезпечення, нараховується та виплачується за рішенням керівника установи у межах отриманих установою асигнувань. Визначальним для вирішення питання про виплату такої допомоги є факт перебування особи у відповідному періоді у щорічній відпустці та факт звернення такої особи із відповідним рапортом про надання допомоги.

Разом з тим, як вбачається із довідки ДУ «Маневицька ВК (№ 42)» від 15.06.2022 № 42/2987/4, у 2000, 2002, 2004 рр. позивачу не виплачувалася матеріальна допомога у зв`язку із тим, що при виході у чергову відпустку ОСОБА_1 не подавав рапорти на виплату допомоги; за 2001, 2003, 2005-2007 рр. позивач допомогу отримав (в серпні 2001 року в сумі 337,50 грн, в червні 2003 року - 637,00 грн, у вересні 2005 року - 1155,99 грн, в травні 2006 року - 1499,16 грн, в червні 2007 року - 3499,96 грн) (а. с. 30). Суд звертає увагу, що позивач не подав до суду відповіді на відзив та не заперечив доводи відзиву про те, що у 2000, 2002, 2004 рр. при виході у чергову відпустку не подавав рапорти на виплату допомоги.

Стосовно покликань позивача, на обґрунтування позовних вимог щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1996-2007 рр., на Указ Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 04.10.1996 № 926/96 (далі - Указ № 926/96) суд зазначає про таке.

Абзацом четвертим пункту 2 Указу № 926/96 передбачено виплачувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. З преамбули Указу № 926/96 вбачається, що його прийнято з метою впорядкування грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а пунктом 1 цього Указу затверджено схеми посадових окладів, окладів за спеціальними званнями осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та оклади грошового утримання курсантів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України згідно з додатками №№ 1-9.

В подальшому, пунктом 4 Постанови № 1510 установлено, що особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби оклади за спеціальними званнями, надбавки, доплати та премії виплачуються у розмірах та порядку, що передбачені Указом Президента України від 4 жовтня 1996 р. № 926.

Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що Указ № 926/96 в частині виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби у спірний період не поширювався.

З урахуванням наведеного, оскільки Указ № 926/96 в частині виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби у спірний період не поширювався, а згідно із чинними на момент виникнення спірних правовідносин нормативно-правовими актами матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення виплачувалася одноразово при наданні чергової відпустки згідно з поданим рапортом та за наявності фонду грошового забезпечення, та з огляду на те, що у 2000, 2002, 2004 рр. позивачу не була виплачена матеріальна допомога у зв`язку із неподанням ним при виході у чергову відпустку рапортів на виплату допомоги та за 2001, 2003, 2005-2007 рр. позивач спірну допомогу отримав, тому відсутні фактичні та правові підстави для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1996-2007 рр.

При вирішенні даного спору (в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.1992 по 01.12.2007) суд застосовує такі нормативно-правові акти.

03.07.1991 було прийнято Закон Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII (далі - Закон № 1282-ХІІ; опублікований 07.08.1991), статтею 1 якого (у первісній редакції) передбачено, що індексація - встановлений актами законодавства Української РСР механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ введено в дію Закон Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» з дня його опублікування (пункт 1); встановлено величину порога індексації, що дорівнює 5-процентному зростанню цін на споживчі товари і послуги. Для 1991 року за базові беруться ціни станом на 2 квітня 1991 року (пункт 2); доручено Кабінету Міністрів Української РСР розробити порядок та внести пропозиції щодо джерел фінансування витрат, пов`язаних з індексацією доходів населення, для підприємств і організацій, що не мають для цього відповідних коштів (пункт 3).

Пунктом 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про тимчасове припинення індексації грошових доходів населення» від 09.12.1992 № 7-92 (далі - Декрет № 7-92) зупинено з грудня 1992 року дію Закону Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 42, ст.551).

Згідно із Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Декрету Кабінету Міністрів України «Про тимчасове припинення індексації грошових доходів населення» від 21.11.1996 № 534/96-ВР визнано таким, що втратив чинність з 1 січня 1997 року, Декрет Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1992 року № 7-92 «Про тимчасове припинення індексації грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 5, ст.34).

Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача провести індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.1992 по 31.12.1996, оскільки дія Закону № 1282-ХІІ була зупинена, індексація грошових доходів населення до 31.12.1996 на законодавчому рівні була тимчасово припинена.

Згідно із статтею 1 Закону № 1282-ХІІ (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» від 25.04.1997 № 234/97-ВР, який набрав чинності з 06.01.1998) індексація - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ (у вказаній редакції) визначено, що обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року, і індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації). Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.1998 № 663 (далі - Порядок № 663) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Базою для обчислення індексу споживчих цін є січень 1998 року.

Отже, вказаним Порядком проведення індексації грошових доходів громадян визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Базою для обчислення індексу споживчих цін є січень 1998 року. Індексації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема оплата праці; сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат добутку доходу, що підлягає індексації, та величини приросту індексу споживчих цін, зменшеного на величину порогу індексації та поділеного на 100 відсотків. При проведенні індексації заробітної плати використовуються такі поняття, як індекс споживчих цін, поріг індексації, базовий місяць та коефіцієнт індексації (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 243/5366/16-ц).

У відзиві на позовну заяву (а. с. 23 зворот) відповідач вказує, що за інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України (а. с. 26), з 01.01.1997 (дати втрати чинності Декрету № 7-92 та відновлення дії Закону № 1282-ХІІ) по 17.07.2003 (тобто, дата прийняття Постанови № 1078) індекс споживчих цін не перевищував 105 відсотків, тому індексація заробітної плати у вказаний період правомірно не здійснювалася.

Проте, за інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України (а. с. 26), індекс споживчих цін в Україні для індексації грошових доходів перевищив граничний поріг у 105% в жовтні 1998 року та становив 106,2 % (про це також вказано у додатку № 2 «Приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації» Порядку № 663 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.1998 № 2034), а отже з наступного місяця (а саме з листопада 1998 року), який слідує за місяцем, у якому відбулося перевищення граничного порогу індексу споживчих цін більш ніж 105 відсотків, грошове забезпечення позивача підлягало індексації (такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 807/805/14).

Разом з тим, як вбачається із довідки ДП «Підприємство ДКВС України (№42)», у листопаді 1998 року позивачу індексація грошового забезпечення не була нарахована та не виплачена, при цьому, підвищення розміру посадового окладу не відбулося (а. с. 31), тобто позивачу протиправно не була нарахована та не виплачена індексація грошового забезпечення за вказаний період.

01.07.2002 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 07.02.2002 № 3027-ІІІ (далі - Закон № 3027-ІІІ), відповідно до якого статтю 4 Закону № 1282-ХІІ було викладено в новій редакції, за якою індексація грошових доходів громадян провадиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян провадиться з наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 № 491-IV було викладено у новій редакції Закон № 1282-ХІІ, статтею 4 якого визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

17.07.2003 прийнято Порядок № 1078 (у зв`язку із чим втратив чинність Порядок № 663), згідно із пунктом 1 якого підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держкомстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У відзиві на позовну заяву (а. с. 23 зворот) відповідач зазначає, що у періоди з 23.07.2003 по 30.09.2003, з 01.02.2004 по 31.08.2004, з 01.04.2005 по 31.10.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2005, з 01.03.2006 по 31.08.2006, з 01.12.2006 по 31.05.2007 індекс споживчих цін не перевищував 101 відсоток, тому індексація заробітної плати правомірно не здійснювалася у вказаний період.

В той же час, за даними Держкомстату у період з 01.07.2002 (набрання чинності Законом № 3027-ІІІ, відповідно до якого статтю 4 Закону № 1282-ХІІ було викладено в новій редакції, та встановлено поріг індексації в розмірі 101 відсоток) по 01.12.2007 (дата звільнення позивача зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби) індекс споживчих цін в Україні був вище 101% у грудні 2002 року (101,4%), у січні 2003 року (101,5%), у лютому 2003 року (101,1%), у березні 2003 року (101,1%), у жовтні 2003 року (101,3%), у листопаді 2003 року (101,9%), у грудні 2003 року (101,5%), у січні 2004 року (101,4%), у вересні 2004 року (101,3%) у жовтні 2004 року (102,2%), у листопаді 2004 року (101,6%), у грудні 2004 року (102,4%), у січні 2005 року (101,7%), у березні 2005 року (101,6%), у листопаді 2005 року (101,2%), у січні 2006 року (101,2%), у лютому 2006 року (101,8%), у вересні 2006 року (102,0%), у жовтні 2006 року (102,6%), у листопаді 2006 року (101,8%), у червні 2007 року (102,2%), у липні 2007 року (101,4%), у вересні 2007 року (102,2%), у жовтні 2007 року (102,9%), у листопаді 2007 року (102,2%) (а. с. 26).

Проте, як вбачається із довідки ДУ «Маневицька ВК (№ 42)» від 15.06.2022 № 42/2988/4 (а. с. 27-29), позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення (із застосуванням базового місяця травень 2007 року) лише у такі періоди: у серпні 2007 року в сумі 12,34 грн, у вересні 2007 року - 20,20 грн, в жовтні - 20,45 грн, в листопаді - 36,92 грн.

Суд відхиляє доводи, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що у період з 17.07.2003 по 01.12.2007 індексація не нараховувалася, оскільки індекс споживчих цін не перевищував 103 відсотка, та зазначає, що у вказаний період індекс споживчих цін був встановлений на рівні 101 відсотка, та лише Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (набрав чинності 01.01.2016) були внесені зміни до частини першої статті 4 Закону № 1282-ХІІ та індекс споживчих цін був встановлений на рівні 103 відсотка.

Суд також не бере до уваги викладені у відзиві на позовну заяву доводи щодо не здійснення індексації у 2003 - 2006 рр. (у зв`язку із тим, що грошове забезпечення перевищувало межі прожиткового мінімуму) з покликанням на пункт 4 Постанови № 1078, з огляду на таке.

За змістом пункту 4 Постанови № 1078 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Тобто, дійсно індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Проте, отримання грошових доходів у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, не є підставою для нездійснення індексації, у такому випадку індексації не підлягає лише та частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум.

Суд наголошує, що визначити точний період для обчислення індексації у проміжку з 01.11.1998 (місяця, який слідує за місяцем, у якому відбулося перевищення граничного порогу індексу споживчих цін більш ніж 105 відсотків індекс споживчих цін в Україні для індексації грошових доходів - жовтень 1998 року, 106,2 %, у зв`язку із чим грошове забезпечення позивача підлягало індексації) по 01.12.2007 (дата звільнення позивача зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби) суд позбавлений можливості, оскільки у наданих відповідачем документах відсутні усі вихідні дані, які впливають на розрахунок індексації, а доказів правомірності не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у спірний період (за винятком серпня - листопада 2007 року) відповідач не надав.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових актів, з огляду на перевищення порогу індексу споживчих цін (105 %, та з 01.07.2002 по 01.12.2007 - 101%) у певні періоди з урахуванням даних Держкомстату, суд дійшов висновку, що за обставин у цій справі позовні вимоги щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення належить задовольнити частково у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.11.1998 по 31.07.2007, зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період, з урахуванням висновків суду, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.1992 по 31.10.1998 - у зв`язку із відсутністю правових підстав, та з 01.08.2007 по 01.12.2007 - у зв`язку із фактичним нарахуванням та виплатою позивачу індексації грошового забезпечення).

Суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом та зазначає, що у даній справі спір виник щодо оплати праці та державних гарантій, встановлених законодавством (невиплати позивачеві матеріальної допомоги, що належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення).

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України; в редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат, та у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Отже, суд дійшов висновку, що звернення позивача із цим позовом не обмежується будь-яким строком.

Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що за період з 01.01.1992 по 14.08.2000 ДУ «Маневицька ВК (№ 42)» є неналежним відповідачем, оскільки, як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 (а. с. 9), у вказаний період позивач проходив службу в органах кримінально-виконавчої системи, на момент звільнення проходив службу саме в ДУ «Маневицька ВК (№ 42)», на яку було покладено обов`язок провести повний розрахунок з позивачем при його звільненні, а зміна найменування установи чи зміна її підпорядкування у даному випадку на вказаний обов`язок не впливає.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Маневицька виправна колонія (№ 42)» щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 листопада 1998 року по 31 липня 2007 року.

Зобов`язати Державну установу «Маневицька виправна колонія (№ 42)» (44600, Волинська область, смт Маневичі, вул. Андрія Снітка, 25, ідентифікаційний код 08562660) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 листопада 1998 року по 31 липня 2007 року, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх