Справа № 260/2055/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/2055/22 пров. № А/857/10768/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Носа С.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року про повернення позовної заяви (постановлену у м.Ужгород, судом під головуванням судді Дору Ю.Ю., дата складання повного тексту ухвали не зазначено) у справі №260/2055/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Берегівської районної держаної адміністрації Закарпатської області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати обумовлену ухвалу, а справу направити для продовження розгляду. Вважає, що при винесенні оскарженої ухвали судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що позивач є військовослужбовцем та в умовах особливого стану та реальних бойових дій, що стали наслідком військової агресії російської федерації, значним чином позбавлений можливості вільно отримувати правову допомогу, а тому позбавлений можливості своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав особисто. Зазначає, що суду надано достатньо доказів, які вказують на поважність причин пропуску строку на звернення до суду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу відповідача та представника позивача, а також на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, зазначену в п.3 ч.1 ст.294 КАС України, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ч.2 ст.312 КАС України, вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу в порядку письмового провадження. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не вказано жодної обставини, яка об`єктивно унеможливила б його звернутись до суду за захистом своїх прав протягом визначеного законом строку в шість місяців, а вказані ним у заяві про поновлення строку звернення до суду причини не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не носять ознак об`єктивності та непереборності, та не вказують на активні, безперервні дії позивача для своєчасного звернення до суду.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Берегівської районної держаної адміністрації Закарпатської області у якому просив визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області щодо ненарахування та невиплати йому разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобовязати Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області нарахувати та виплатити йому недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

17 червня 2022 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме - надати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку.

На виконання ухвали суду, представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, що надійшла до суду першої інстанції 30 червня 2022 року. Так позивач вважав, що ним пропущений встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів з поважних причин, які не залежали від його волі та від волі його представника.

Оцінивши наведені підстави пропуску строку звернення до суду з даним позовом, суд вважав, що такі підстави не можуть бути визнані поважними, а тому повернув позовну заяву позивачу.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Так, положеннями статей 160 і 161 КАС України визначено форму та зміст позовної заяви, а також визначено документи, що до неї додаються.

Частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КАС, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, необхідною умовою для повернення позивачу поданої ним позовної заяви на підставі ч.4 ст.169 КАС України, є наявність одночасної сукупності наступних умов: 1) позовна заява була залишена ухвалою суду без руху із визначенням її конкретних недоліків відповідно; 2) позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, визначений судом.

За змістом ч.1 ст.122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно частини четвертої статті 171 цього Закону, особи, які не отримали разової грошової допомоги до 05 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

З огляду на вищенаведене, перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо не призначення щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» слід обраховувати з 30 вересня відповідного року.

30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 по справі №607/7919/17, від 10.05.2018 по справі №389/1042/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Зі змісту адміністративного позову видно, що предметом оскарження є виплата позивачу не в повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач не погоджується із сумою допомоги, виплаченої йому у 2021 року.

При цьому, з адміністративним позовом про перерахунок та виплату допомоги за 2021 рік, позивач звернувся в червні 2022 року, тобто поза межами передбаченого ст.122 КАС України строку звернення до суду, що не заперечується самим позивачем.

Так, повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не вказано жодної обставини, яка об`єктивно унеможливила б його звернутись до суду за захистом своїх прав протягом визначеного законом строку в шість місяців.

Разом з тим, як вбачається із наданої представником позивача довідки №43/6/129 від 28.07.2022 року, позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас, колегія суддів зазначає, що з вказаної довідки неможливо встановити дату, з якої позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Не містять таких доказів і матеріали справи.

Отже, не з`ясованим є питання чи процесуальний строк, який позивачем пропущено, припав на період проходження ним військової служби.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст.123 КАС України, у разі наявності сумнівів щодо вказаних обставин справи, не позбавлений можливості після відкриття провадження у справі витребувати необхідні докази.

Однак, при прийнятті оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви, суд першої інстанції на вказані обставини не зважив та вказаних питань не з`ясував, а відтак прийшов до передчасного висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу. Відтак, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 308, ст. 312, ст. 315, ст. 320, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року про повернення позовної заяви у справі № 260/2055/22 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 26 вересня 2022 року