Справа № 520/24841/21
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року № 520/24841/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, б. 9, м. Київ, 01001, ), третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, б. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви від 16.06.2021, про продовження строку перебування позивачки на території України;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України продовжити строк перебування на території України.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що живе в Україні з 2019 року, має двох донек , яким надано дозвіл на іміграцію в Україну, як неповнолітнім, та має чоловіка громадянина Азербайджану, якому надано дозвіл на імміграцію в України 16.06.2021 відносно позивачки було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченного ч. 1 ст. 203 КУпАП України та накладено штраф в розмірі 1700 грн, який було сплачено 16.06.2021, вона звернулася до ГУ ДМС України у Харківській області с заявою про продовження строку перебування в Україні до 16.09.2021, для здійснення звернення щодо отримання дозволу на іміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне проживання в Україні, однак відповіді на звернення не було отримано, пому позивачка вимушена звернутися до суду.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідач наддав відзив до суду, у якому заперечує проти задоволення позову з огляду на те,що відсутні правові підстави для продовження строку перебування на території України ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) , зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено,що позивачка є громадянкою Азербайджану, яка 13.05.2019 в`їхала на територію України. Має чоловіка ОСОБА_2 , шлюб з яким був зареєстрований 04.09.2018, Харківськім відділом державної реєстрації актів цивільного стану та неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Державною міграційною службою України 16.06.2021 складений протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , за ст.ст. 254, 255, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 ухиляється від виїзду з України 11.08.2019 року відповідного терміну перебування, чим порушує правила перебування іноземців та ОБГ в Україні.Постановою про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , накладений штраф у розмірі 1700 гривень. З наданої Головним управлінням державної міграційної служби України у Харківській області відповіді на адвокатський запит, зазначено, що громадянці Азербайджану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.02.2018 ГУ ДМС України в Харківській області було надано дозвіл на іміграцію в Україну, як неповнолітній дитині, яка імігрувала в Україну різом з батьком громадянином України Азербайджану ОСОБА_2 . Надати копію дозволу на іміграцію в Україну не є можливим, оскільки окремого рішення по неповнолітній дитині не приймалося, рішення про надання дозволу на іміграцію в Україну приймалось у відношенні батька. Неповнолітня дитина ОСОБА_3 ,посвідкою на постійне проживання в Україні не документувалась, тому що батько неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання неповнолітній дитини громадянки Азербайджану не звертався.

З другої відповіді Головного управління державної міграційної служби України у Харківській області на адвокатський запит, зазначено, що громадянка Азербайджану ОСОБА_1 16.06.2021року звернулася до ГУ ДМС у Харківській області із заявою про продовження строку перебування в Україні, заява з доданими документами було направлено до Державної міграційної служби України для прийняття рішення щодо продовження строку перебування в Україні згідно чинного законодавства України.За результатами розгляду матеріали були повернути без прийняття рішення про продовження строку перебування на території України у зв`язку із відсутністю підстав для подальшого перебування в Україні.

Не погодившись із бездіяльністю Державної міграційної служби України щодо відмови у розгляді заяви про продовження строку перебування на території України, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 360, ДМС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Одним з основних завдань ДМС є реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з пунктом 4 Положення ДМС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: - здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках (пп.8); - приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України (пп. 9); - здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках (пп. 10); - здійснює інші повноваження, визначені законом (пп. 39).

Пунктом 7 Положення визначено, що ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України " Про імміграцію " від 07 червня 2001 року № 2491-III ( далі - Закон № 2491), яким передбачено, що у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. ( абзац другий статі 1 цього Закону).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України " Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства " від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон №3773), яким передбачено, зокрема

- іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав ( пункт 6 частини першої статті 1 цього Закону);

- іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; ( пункт 7 частини першої статті 1 цього Закону);

- нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. ( пункт 14 частини першої статті 1 цього Закону);

- іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. ( стаття 3 цього Закону).

- іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання. (частина 1 ст. 4 цього Закону).

- дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України. (пункт 1 ч. 3 ст. 4 цього Закону);

- іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони. Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. ( стаття 17 цього Закону)

Процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначається Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України" від 15.02.2012р. № 150 (далі - Порядок №150), яким передбачено

- іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року (пункт 2 цього Порядку);

- строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули: за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. До короткострокових віз прирівнюються візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії); (Підпункт 1 пункту 6 цього Порядку);

- рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів ( пункт 7 цього Порядку).

- заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС. ( пункт 8 цього Порядку).

- для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона разом із заявою подають такі документи:

1) у разі, коли приймаючою стороною є фізична особа:

паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), копію його сторінок з особистими даними, візою (за наявності) і відміткою про реєстрацію та/або копію імміграційної картки (за наявності);

переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений в установленому законодавством порядку;

паспортний документ фізичної особи, що є приймаючою стороною (після пред`явлення повертається), та копію його сторінок з особистими даними;

копію посвідки на постійне чи тимчасове проживання або іншого документа, що підтверджує законність перебування на території України (якщо приймаючою стороною є іноземець та особа без громадянства);

документ, що підтверджує наявність фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України, чи гарантійний лист приймаючої сторони про взяття на себе зобов`язань із сплати всіх витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України та їх виїздом з України;

документ про право власності або свідоцтво про державну реєстрацію права власності на житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування (після пред`явлення повертається), та його копію, а у разі, коли житло не належить приймаючій стороні, - письмову згоду власника (співвласника) такого житла. Якщо житло перебуває в державній або комунальній власності, замість документа про право власності подається видана організацією, яка здійснює експлуатацію житлового будинку, довідка про всіх повнолітніх осіб, місце проживання яких зареєстровано у такому житлі, та їх письмова згода на перебування іноземця та особи без громадянства;

чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

квитанція про сплату державного мита за продовження строку перебування або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати ( підпункт 1 пункту 9 цього Порядку);

- рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання іноземцем та особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання іноземцем та особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

6) коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження;

7) відсутності в іноземця та особи без громадянства достатнього фінансового забезпечення на період перебування або відповідних гарантій приймаючої сторони.

Зазначене рішення може бути оскаржене до територіального органу ДМС (у разі, коли рішення прийняте територіальним підрозділом ДМС), ДМС або суду. ( пункт 10 цього Порядку)

З системного аналізу вищезазначених норм права вбачається, що документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

При цьому, у продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Відтак, основною умовою для подання іноземцем заяви про продовження строку перебування (за наявності законних підстав) є його перебування на території України на законних підставах.

Іншими умовами є: -

1) подання цієї заяви не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України;

2) наявність законних підстав для продовження строку перебування на території України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на час звернення позивача до відповідача із заявами про продовження строку перебування на території України позивачка не мала законних підстав перебування на території України, що підтверджується складеним протокол про адміністративне правопорушення Державною міграційною службою України 16.06.2021року у відношенні ОСОБА_1 , за ст.ст.254 255 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 ухиляється від виїзду з України 11.08.2019року відповідного терміну перебування, чим порушує правила перебування іноземців та ОБГ в Україні.Постановою про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , накладений штраф у розмірі 1700грн..

Вказані обставини позивач не заперечує.

Крім того, підпунктом 17 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відтак, суд вважає, що вищевказані обставини спростовують твердження позивача щодо його законного проживання на території України.

Враховуючи, що позивачкою не надано будь-яких доказів законності її перебування в Україні, тому у відповідності до ст.1 Закону України "Про іноземців та осіб без громадянства" позивач має статус нелегального мігранта, тобто іноземець, який законно прибув в Україну, але в подальшому втратив підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Як зазначалось вище, до компетенції Державної міграційної служби та його територіального підрозділу відноситься, зокрема, вирішення питань щодо розгляду заяв іноземців або осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України у відповідності до ст.17 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Порядку №150.

Судом встановлено, що у позивача було відсутнє суб`єктивне право на звернення до органу міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України у відповідності до ст.17 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Порядку № 150, оскільки він не був іноземцем, якій станом на час подання заяви перебував на території України на законних підставах, що є обов`язковою умовою для подання вказаної заяви. Крім того, вказаним Законом та Порядком № 150 визначені строки звернення з вказаної заявою до міграційного органу, які пов`язані саме із законністю перебування на території України, а саме документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 16.06.2021року звернувся до відповідача з клопотанням про продовження строку перебування в Україні відповідно до пункту 7 Порядку № 150, яким визначено подання таких клопотань у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відтак, суд вважає, що відповідач не допускав протиправної бездіяльності, оскільки сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Суд звертає увагу, що в першу чергу особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками.Однак, як встановлено матеріалами справи позивачка та її чоловік до теперішнього часу із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання неповнолітній дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Азербайджану не зверталися, тому вона посвідкою на постійне проживання в Україні не документувалась.

Так, відповідно ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Тобто, законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України з метою продовження строку перебування на території України чи стосовно отримання посвідки на постійне проживання в Україні (як батько громадянина України), належних та допустимих доказів дотримання чого позивачкою до суду не надано.

Тому суд не приймає до уваги доводи позивача в обґрунтування позовних вимог, що вона на теперішній час не втратила підстави для подальшого перебування на території України на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку із тим, що її неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рішенням ГУ ДМС України у Харківській області від 09.09.2018 було надано дозвіл на імміграцію в Україну, як неповнолітній дитині.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача під час розгляду клопотань позивача, відповідно позовні вимоги щодо зобов`язання вчинити певні дії є похідними та задоволенню не підлягають, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, б. 9, м. Київ, 01001, ), третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, б. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.