Справа № 260/5833/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2022 рокум. Ужгород№ 260/5833/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Повідайчик О.І.;

представника відповідача - Хома Д.І.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що листом від 16.06.2021 № 0700-0209-8/23517 відповідач повідомив позивача, що відповідно до рішення від 07.06.2021 № 44 за результатами розгляду її заяви від 01.06.2021 № 531 було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю підстав, оскільки загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 22 роки 3 місяці та 22 дні. З того ж листа відповідача слідує, що до страхового стажу не було зараховано періоди роботи бухгалтером з 09.03.1983 по 02.02.1984 (10 місяців 24 дні), з 01.01.1994 по 31.12.1994 (1 рік), з 01.01.1995 по 31.12.1995 (1 рік), з 01.01.1996 по 31.12.1996 (1 рік), 01.01.1998 по 31.12.1998 (1 рік) та з 01.01.1999 по 21.01.2003 року (4 роки), крім того не враховано період роботи позивача в Чеській Республіці з 01.01.2019 по 31.12.2020 року. Всього ці періоди складають 10 років 10 місяців 24 дні. Позивач наголошує, що дії відповідача, щодо відмови їй в зарахуванні до страхового стажу вище зазначених періодів роботи, а також рішення щодо відмови в призначенні пенсії через відсутність страхового стажу - є протиправними й такими, що порушують право позивача на соціальний захист. З огляду на викладене позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити такі в повному обсязі.

Відповідач надіслав відзив на позов згідно якого заперечив проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що розглянувши документи, надані позивачем для призначення пенсії, відповідачем було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсій №44 від 07.06.2021 р., оскільки страховий стаж роботи позивача становить 22 роки 3 місяці 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Зокрема відповідач вказує, що до страхового стажу позивача не враховано період роботи на Виробничому об`єднанні по механізації тваринницьких ферм і комплектації сільськогосподарських будов з 09.03,1983 року по 02.02.1984 року, оскільки запис про даний період роботи міститься виправлення в даті наказу про звільнення. Також, відповідач наголошує, що періоди роботи позивача в колгоспі було враховано по фактичній тривалості, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. При цьому слід зазначити, що у трудовій книжці позивача та у архівній довідці від 11.09.2017 року №128/07-03, вбачається, що позивач не виконував річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві, зокрема, у 1994, 1995, 1996, 1998 та з 01.01.1999 року по 21.01.2003 року, тому, на переконання відповідача, вимоги позивача щодо зарахування спірних періодів до стажу є безпідставними. Також, відповідачем було направлено формуляр CZ/UA 207 для підтвердження страхового стажу набутого позивачем на території Чеської Республіки, однак, слід зазначити, що формуляром CZ/UA 205, який надійшов з Чеської Республіки не було підтверджено періоди роботи позивача за 2019-2020 роки, тому відповідно Головним управлінням дані періоди роботи не було зараховано до страхового стажу.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.06.2021 р. позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою №531 про призначення їй пенсії за віком.

Листом від 16.06.2021 № 0700-0209-8/23517 відповідач повідомив позивача, що відповідно до рішення від 07.06.2021 № 44 за результатами розгляду її заяви від 01.06.2021 № 531 позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 22 роки 3 місяці та 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії (а.с. 22).

Як вбачається з листа від 16.06.2021 № 0700-0209-8/23517, відповідач відповідно до рішення від 07.06.2021 № 44, до страхового стажу позивача не зарахував періоди роботи позивача бухгалтером з 09.03.1983 по 02.02.1984, оскільки у трудовій книжці є виправлення в даті наказу при звільненні з роботи.

Також, як встановлено в ході розгляду справи по суті, не заперечувалося сторонами та підтверджується оригіналом пенсійної справи, яка досліджувалася судом в судовому засіданні, що відповідачем не було враховано до страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі, з мотивів того, що позивач не виконував річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві, зокрема, у 1994, 1995, 1996, 1998 та з 01.01.1999 року по 21.01.2003 року. Крім того, відповідачем не було враховано період роботи позивача в Чеській Республіці з 01.01.2019 по 31.12.2020 року.

Таким чином, відповідачем було прийнято рішення від 07.06.2021 № 44 про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що відповідач прийшов висновку про недостатність загального розміру страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком.

Позивач вважає, що відповідачем було протиправно не зараховано до його страхового стажу періодів роботи з 01.01.1994 року по 31.12.2002 року, а також період роботи в Чеській республіці в 2019 -2020 роках, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч. 3 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Питання з приводу подання та оформлення документів для призначення пенсії регулюються постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Постанова № 22-1).

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Пунктом 4.2 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обгрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону 1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенси за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Положеннями частин першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо неврахування відповідачем до страхового стажу періоди роботи в колгоспі, з мотивів того, що позивач не виконував річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві, зокрема, у оскаржуваний позивачем період з 01.01.1994 року по 31.12.2002 року, то суд констатує наступне.

Згідно вимог статті 62 Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вказане кореспондується з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР ВІД 21.04.1975 р. №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі - Постанова №310).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58), містить аналогічні норми, які містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17, постанові від 06.03.2018 у справі №127/9055/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, можна зробити висновок, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці, неточність записів про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з страхового стажу позивача.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в численних постановах, зокрема в постанові від 21.02.2018 року у справі №6877975/17.

Згідно п. 5 Постанови № 310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, його виконання.

З огляду на зазначене, норми чинного законодавства передбачають необхідність врахування при обчисленні страхового стажу особи, що була членом колгоспу, виконання мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Так, згідно записів трудової книжки колгоспника позивача № НОМЕР_2 (копія такої наявна в матеріалах справи), зокрема згідно графи 3 щодо прийнятого колхозом річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та графи 4 щодо виконання мінімуму трудової участі в громадському господарстві - підтверджується, що позивач у оскаржуваний нею період з 01.01.1994 року по 31.12.2002 року виконувала прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві (а.с. 10).

Суд констатує, що вище вказані записи трудової книжки колгоспника позивача № НОМЕР_2 виконані акуратно, чітко та розбірливо, не містять жодних виправлень, засвідчені відповідним підписом та печаткою колгоспу, де працював позивач.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, суд дійшов до висновку, що відповідач протиправно не врахував у страховий стаж позивача повністю періодів його роботи в колгоспі, у оскаржуваний позивачем період з 01.01.1994 року по 31.12.2002 року.

Щодо позовної вимоги щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в Чеській республіці в 2019 -2020 роках, то суд приходить висновку, що в задоволенні такої слід відмовити з огляду на наступне.

Відносини у сфері пенсійного забезпечення між Україною та Чеською Республікою регулюються Договором між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення від 4 липня 2001 року, який набув чинності з 01.04.2003 р. (далі - Договір) та Адміністративною угодою про застосування Договору між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення, згідно вимог яких зарахування такого страхового стажу здійснюється за умови підтвердження його компетентними органами іншої країни, шляхом надсилання відповідних запитів та листів органами Пенсійного фонду України.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідачем у межах наданих повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством України, було направлено 13.08.2020 року формуляр CZ/UА для підтвердження страхового стажу набутого на території Чеської Республіки.

Як вбачається, з відповіді Чеської Республіки, яка надійшла на адресу відповідача 21.10.2020 року разом з формуляром CZ/UА 205 - в такому відсутнє підтвердження періодів роботи позивача за 2019-2020 роки.

Щодо наданої, на підтвердження протиправності не врахування відповідачем періодів роботи на території Чеської Республіки за 2019-2020 роки, позивачем до суду Довідки від 13.09.2021 року, то суд констатує, що зазначена довідка була отримана позивачем після звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії від 01.06.2021 року та така не подавалася позивачем до заяви про призначення пенсії, не досліджувалася відповідачем при винесенні рішення про відмову у призначенні пенсії, відтак не може вважатися належним і допустимим доказом протиправності відмови позивача в зарахуванні зазначеного періоду до страхового стажу.

Натомість, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема Договору між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення - було отримано офіційний формуляр CZ/UА 205 Уповноваженого органу на території Чеської Республіки, згідно якого не підтверджено періодів роботи позивача за 2019-2020 роки на території Чеської Республіки.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що у зв`язку з відсутністю підтвердження страхового стажу на території Чеської Республіки за 2019-2020 роки, станом на час розгляду заяви ОСОБА_2 , відповідачем було правомірно не зараховано вказаний період до страхового стажу позивача.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають до задоволення частково.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області що полягали у відмові ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.01.1994 року по 31.12.2002 року та рішення щодо відмови в призначенні пенсії через відсутність страхового стажу - протиправним.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.1994 року по 31.12.2002 року і призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.06.2021 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири гривні) грн.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 19.09.2022 року.