Справа № 580/148/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року справа № 580/148/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. за участі секретаря судового засідання Мельникової О.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 580/148/22

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Маньківської селищної ради (вул. Шевченка, 9, смт. Маньківка, Уманський район, Черкаська область, 20101, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, постановив ухвалу.

10.01.2022 вх. 1015/22 ОСОБА_1 (представник адвокат Драюк І.В. за ордером серія КВ №459071), звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маньківської селищної ради з урахуванням усунення недоліків адміністративного позову 30.05.2022 вх.15281/22, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Маньківської селищної ради щодо розгляду проекту землеустрою про відведення ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:001:0574 для ведення особистого селянського господарства розташованої в адміністравних межах Дзензелівської сільської ради (в межах населеного пункту) Уманського району, Черкаської області;

- зобов`язати Маньківську селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 , про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 1,3693 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Дзензелівської сільської ради (с. Дзензелівка Уманського району , Черкаської області) та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Ухвалою від 06.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 09.06.2022, 19.07.2022 продовжений строк підготовчого, 05.09.2022 закрите підготовче і призначений розгляд справи по суті на 26.09.2022.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішенням Дзензелівської сільської ради від 18.08.2020 №43-18/VII наданий дозвіл ОСОБА_1 на розробку проєкта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки цільове призначення якої змінюється із земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва під землі для ведення особистого селянського господарства площею 1.5 га за рахунок земель с/г призначення в адмінмежах Дзензелівської сільської ради. Сертифікований спеціаліст виготовив проєкт та погодив його у порядку ст.186-1 ЗК України. На неодноразові звернення позивача про затвердження отримала позивач відмови листами від 18.01.2021 №112/02-43, 11.03.2021 №02-43/240, 05.04.2021 №02-43/448, 21.05.2021 №02-43/698. У листі відповідача від 27.07.2021 №02-43/1222 селищний голова повідомив, що на сесії 08.07.2021 за результатом голосування у задоволенні заяви відмовлено, проте причини не зазначені, витяг з рішення не наданий. Листом від 21.12.2021 №02-20/4967 Голова Маньківської селищної ради повідомив, що двічі проєкти рішень не набирали необхідної кількості голосів, згідно регламенту вважаються відхиленими. Позивач вважає. що має право бути почутою щодо правомірних очікувань отримати у власність земельну ділянку для ведення особистого с/г або на обґрунтовану (мотивовану) відмову з дотриманням процедури розгляду звернення. Позивач і представник позивача просили позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав, 15.06.2022 вх.17037/22, 16.06.2022 вх.17285/22 надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що заяви позивача розглядалися на пленарних засіданнях 9 (27.04.2021) та 11 (08.07.2021) сесії 8 скликання Маньківської селищної ради, проте не набрало достатньої кількості голосів депутатів. Відповідач переконаний, що затвердження проєкту щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Земельна ділянка перебуває в оренді (за договором на 25 років від 02.01.2013 щодо ділянки з кадастровим номером :01:001:0520 для ведення товарного с/г виробництва), землекористувачу необхідно надати клопотання про припинення договору оренди та звільнити ділянку/частину. Зацікавлена особа має надати письмову згоду землекористувача. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог і не просив залучити третю особу ФОП ОСОБА_2 у контексті ділянки з кадастровим номером :01:001:0574 та зв`язку із ділянкою з кадастровим номером :01:001:0520 площею 8.3593 га у межах урочища «Бабкове» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно даних Державного реєстру речових прав 31).

У відповіді на відзив 18.07.2022 вх.20797/22 представник позивача зазначив про помилковість твердження відповідача щодо реалізації дискреційних повноважень під час розгляду заяви і про наявне рішення від 29.09.2020 № 44-10/ VII Дзензелівської сільської ради про розірвання договору оренди з ОСОБА_2 , тому земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0574 є вільною.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем, представником позивача та відповідачем доводи/аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити з огляду на таке.

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач неодноразово звернувся до відповідача із заявами (не заперечується відповідачем) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачу земельної ділянки 1,3693 га з кадастровим номером :01:001:0574 для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Дзензелівської сільської ради (с. Дзензелівка, Уманський район, Черкаська область).

Відповідач не надав витяги з протоколів сесії за наслідками розгляду заяв позивача щодо голосування з питання затвердження проєкта землеустрою та мотивів відмови.

Надаючи оцінку доказам і доводам у спірних правовідносинах, суд зазначає, що ст. 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Нормативно-правовим актом, що регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти. Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ст. 121 ЗК України встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 123 ЗК України передбачено, що рішення про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Судом встановлено і сторонами не заперечувалося, що проект землеустрою, наданий позивачем за заявою мав відповідні погодження.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Оцінюючи аргументи сторін щодо повноважень відповідача під час розгляду заяви позивача, суд враховує таке.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 сформулював такий правовий висновок: "…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. У разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким". Рада не наділена повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву позивача або ж ні, тому має прийняти рішення про задоволення заяви або ж рішення про відмову в її задоволенні. Верховний Суд у справі №580/704/21 зазначив (п.27): неприйняття рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою не може підміняти рішення про відмову у наданні такого дозволу, оскільки ст. 118 ЗК України зобов`язує уповноважений орган у рішенні про відмову у наданні зацікавленій особі дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність викладати мотиви відмови (невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку).

Позивач відповідно до вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України замовив розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за наявного дозволу.

Згідно з вимогами ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає: а) пояснювальну записку; б) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); в) розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); г) розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) кадастровий план земельної ділянки.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон №280/97) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до частини п`ятої статті 46 Закон № 280/97 сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць. Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону №280/97. Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону №280/97 передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до статті 59 Закону № 280/97 рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету. Згідно з ч. 9 -11 ст. 118 ЗК України (у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Визнання майном «правомірних очікувань», враховуючи вимоги Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.12.2006 № 3477-IV, зобов`язує вирішувати справу з урахуванням не лише національного законодавства, але й ЄКПЛ та практики ЄСПЛ.

Визначення дискреційних повноважень, якими наділені суб`єкти владних повноважень в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, що розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання (Amann проти Швейцарії, 27798/95, п. 55, п.56; Rotari проти Румунії, 28341/95, п. 55-63).

Судом встановлено, що заява позивача від 22.07.2021 1427/02-43 з оригіналом погодженого проекта землеустрою безпіставно і свавільно не була вчасно розглянута/вирішена відповідачем в установлений строк, позаяк позивач мав правомірні очікування / законні сподівання на вчинення своєчасних дій колегіальним органом відповідно до наданого/погодженого проєкта землеустрою, що не був визнаний як помилковий, неправильний, або таким, що безпідставно чи передчасно погоджений та /або за іншою умотивованою відмовою.

Аналіз положень ст. 118 ЗК України дає підстави дійти висновку, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, отримавши проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у двотижневий строк з дня його отримання, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або ж про мотивовану відмову у передачі земельної ділянки у власність, проте рішення не прийняв, що свідчить про протиправну бездіяльність. Встановлені обставини свідчать про те, що у спірних правовідносинах відповідачем у порушення ч. 9 ст. 118 ЗК України не прийнято жодного з рішень (затвердити/відмовити у затвердженні) за результатами розгляду поданого проєкта до заяви від 22.07.2021 у зв`язку із чим суд доходить висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності у неприйнятті рішення, що передбачене частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України у визначений законом строк.

Висновки відповідають позиції Верховного Суду, що висловлені у постанові від 09.02.2022 у справі №420/1963/19.

Відповідач не надав до суду належних доказів, що свідчили би про передачу (станом на дату розгляду справи) прав на бажану для позивача земельну ділянку третій особі.

Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №823/59/17 наголосив: у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 Земельного кодексу України. Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом: у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому спірні повноваження не є дискреційними.

Верховний Суд у постанові від 28.05.2020 у справі №819/654/17 зазначив, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнано судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Суд враховує, що відповідно до пп.5 п.27 розділу Х Земельного кодексу України під час дії воєнного стану встановлені обмеження повноважень органу місцевого самоврядування, що беруться до врахування на стадії виконання судового рішення за відповідним клопотанням відповідача.

Застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні та/або безпідставно, недобросовісно, нерозсудливо, несвоєчасно вирішував зміст звернення по суті. Відповідач у цій справі помилково вважає свої повноваження дискреційними, позаяк не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд: затвердити проект землеустрою або відмовити, проте наразі встановлено, що йдеться про незаконне ухиляння від розгляду заяви позивача від 22.07.2021 у встановлений законом строк, тому суд доходить висновку, що правильним є лише один варіант поведінки з реалізації повноваження відповідача у спірних правовідносинах, позаяк не йдеться про дискреційні повноваження відповідача.

Така оцінка узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15.06.2021 у справі №818/1905/17, від 05.03.2019 у справі №818/1817/17, правовідносини у яких частково є подібними. Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень з урахуванням рішень суду у справах №699/828/20, №580/4357/21, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала би необхідність/потреба повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Двотижневий строк розгляду відповідного питання за заявою позивача визначений ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, а тому окрема вказівка на нього у судовому рішенні не вимагається.

Беручи до уваги дотримання позивачем порядку розроблення землевпорядної документації з метою отримання земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації, не доведення відповідачем факту наявності визначених законом підстав для відмови у затвердженні проєкта землеустрою, враховуючи очікування позивача бути почутим та обставини неодноразового звернення позивача до відповідача у контексті виконання обов`язків передбачених ст. 118 ЗК України, суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву з урахуванням дії режиму воєнного стану є обґрунтованим способом захисту у спірних правовідносинах. Оцінивши докази, що є у справі, за своїм внутрішнім переконанням та враховуючи усі обставини і оцінені докази / доводи учасників, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов належить задовольнити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позивач сплатив судовий збір у сумі 992 грн 40 коп, що підтверджується квитанцією від 05.01.2022, суд вирішує стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 992 грн 40 коп (розмір судового збору, належний до сплати згідно вимог Закону України Про судовий збір за вимогу (основну і похідну) немайнового характеру).

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-245, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Маньківської селищної ради щодо не розгляду проєкта землеустрою про відведення ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:001:0574 для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністравних межах Дзензелівської сільської ради ( у межах населеного пункту) Уманського району Черкаської області.

Зобов`язати Маньківську селищну раду розглянути заяву від 22.07.2021 ОСОБА_1 про затвердження проєкта землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,3693 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Дзензелівської сільської ради (с. Дзензелівка, Уманський район, Черкаська область) та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маньківської селищної ради (вул. Шевченка, 9, смт. Маньківка, Уманський район, Черкаська область, 20101, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду. Копію рішення направити учасникам справи.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідач: Маньківська селищна рада [вул. Шевченка, 9, смт. Маньківка, Уманський район, Черкаська область, 20101, ].

Судове рішення складене 26.09.2022.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА