Справа № 640/13616/22
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2022 року м. Київ № 640/13616/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Каракашьяна С.К., при секретарі Ярош Д.С., за участі представника позивача Шипова К.Ю., розглянувши справу за позовом

за позовомОСОБА_1
до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжреріонального управління Міністкрства юстиції (м. Києва)
провизнання дій протиправними, скасування постанови від 12.03.2019

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 , за допомогою системи "Елактронний суд" 11.07.2022р. звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №49934418 від 12.03.2019р.

Позовні вимоги мотивовано безпідставністю стягнення з позивача виконавчого збору, з посиланням на приписи статті 58 Конституції України та відповідні редакції Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому позивач посилається на те, що дізнався про існування виконавчого провадження та винесення оскаржуваного документа 1 липня 2022р. З огляду на те, що інших даних про дату отримання позивачем оскаржуваної постанови, клопотання позивача про поновлення строку не розглядалося.

Відповідачем у наданому відзиві позовні вимоги заперечуються з підстав правомірності прийнятого рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Ухвалою від 9 вересня 2022 року вжито заходів забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП 58622017, до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 640/13616/22.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, оскаржуваної постанови на виконанні у Солом`янського районному відділі державної виконавчої служби міста Києва перебували матеріали виконавчого провадження № 49934418 про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» згідно виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року № 760/12294/15-ц. Відкрито дане виконавче провадження було 27 січня 2016 року.

З наданих відповідачем матеріалів зазначеного виконавчого провадження не вбачається доказів фактичного стягнення з позивача коштів.

12 березня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, та постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 158703,79 грн.

Вважаючи дану постанову протиправною позивач звернувся до суду. Суд щодо поданого позову висловлює наступну правову позицію.

На момент відкриття виконавчого провадження ВП № 49733956 (28.12.2015) був чинним Закон України 21.04.1999 N 606-XIV "Про виконавче провадження".

З 05.10.2016 набув чинності Закон України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII).

Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 1404-VIII передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За визначенням статті 1 Закону N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону N 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 Закону N 1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону N 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини другої статті 18 наведеного Закону виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону N 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частинами першою та другою статті 27 Закону N 1404-VIII у редакції, чинній до 28.08.2018, було передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 N 2475-VIII (далі - Закон N 2475-VIII) внесені зміни до статті 27 Закону N 1404-VІІІ, які набрали чинності з 28.08.2018, за змістом частин першої та другої якої виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону N 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо він подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої статті 37 Закону N 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною третьою статті 40 Закону N 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу норм Закону N 1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28.08.2018, слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення із боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Законом N 2475-VIII внесені зміни до статті 27 Закону N 1404-VІІІ, які набрали чинності з 28.08.2018, і виходячи із цих змін виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, з урахуванням редакцій Закону N 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача та знаходження на примусовому виконанні виконавчого документа, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: у період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, приписи статті 27 Закону N 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону N 1404-VІІІ у редакції, чинній після 28.08.2018, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Внесені Законом N 2475-VIII до статті 27 Закону N 1404-VІІІ зміни погіршили становище боржника.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.05.2020 у справі № 640/685/19, від 29.07.2020 у справі № 1340/5050/18, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 15.10.2020 у справі № 280/5959/19, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20, від 21.01.2021 у справі № 640/3430/19, від 28.01.2021 у справі № 420/769/19 та від 20.05.2021 у справі № 640/32814/20, яку суд враховує під час розгляду цієї справи з огляду на норми частини третьої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, стосується правовідносин, що виникли до внесення змін до статті 27 Закону N 1404-VІІІ.

З урахуванням зазначеного і того, що внесені Законом N 2475-VIII зміни до статті 27 Закону N 1404-VІІІ погіршили становище боржника, а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі, визначеному в оскаржуваній постанові.

При цьому судом не встановлено протиправності дій відповідача, тобто прийняття рішення неуповноваженою особою чи у спосіб, не передбачений Законом, з огляду на що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на що, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково .

Визнати протиправною та скасувати постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 12 березня 2019 року про стягнення виконавчого збору № 49934418

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 9 вересня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян