Справа № 460/10417/21
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 460/10417/21

адміністративне провадження № К/990/24098/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 460/10417/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України, відповідач), у якому просив:

? визнати протиправною бездіяльність ДКС України пов`язану, з відмовою у виплаті йому грошових коштів у сумі 907323,00 грн, які складають різницю між виплаченими йому у період з 01.07.2015 по 26.03.2020 грошовими коштами в рахунок окладу прокурора (слідчого прокуратури) та належними йому до виплати грошовими коштами в рахунок окладу прокурора прокуратури, відповідно до вимог та у розмірах, встановлених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру", як відшкодування матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати;

? стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби грошові кошти у сумі 907323,00 грн, які складають різницю між виплаченими у період з 01.07.2015 по 26.03.2020 грошовими коштами в рахунок окладу прокурора (слідчого прокуратури) та належними до виплати грошовими коштами в рахунок окладу прокурора прокуратури, відповідно до вимог та у розмірах, встановлених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру", як відшкодування матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, в рахунок відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі №460/10417/21, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

05 вересня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 460/10417/21.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. При цьому, перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у спірних правовідносинах, а саме: у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні рішення Верховного Суду в аналогічних справах.

Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, але і визначення конкретної норми (норм) права, що потребує висновку, а також обґрунтування у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду, та підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо).

Водночас скаржником зазначених вимог не дотримано та не обґрунтовано яка норма (норми) була неправильно застосована судами попередніх інстанцій та який висновок щодо застосування цієї норми необхідно сформувати Верховним Судом.

Доводи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду зводиться виключно до незгоди скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій, однак без належного обґрунтування помилки судів попередніх інстанцій при застосуванні норми (норм) права, а також без обґрунтування як ця норма (норми) повинна застосовуватися.

Лише посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Разом з цим, Суд звертає увагу скаржника, що у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 120/1674/21-а було сформовано правовий висновок щодо застосування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» у період з 01 липня 2015 року по 25 березня 2020 року.

Правовий висновок Верховного Суду щодо застосування положень частини третьої статті 152 Конституції України в розрізі стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди у вигляді неотриманої заробітної плати на користь прокурора, звільненого на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, у справі №200/2499/21-а.

Верховний Суд не може самостійно визначати підставу для касаційного оскарження судових рішень, а таку підставу повинен вказувати заявник касаційної скарги з одночасним її обґрунтуванням з огляду на обставини справи та висновки судів попередніх інстанцій.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не обґрунтував передбаченої цією нормою підстави, за якої оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбаченої цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З урахуванням викладеного, клопотання про поновлення строку для оскарження судових рішень Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 460/10417/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська