Справа № 200/2052/21-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року справа №200/2052/21-а

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року по справі №200/2052/21-а (суддя І інстанції Логойда Т.В., повний текст рішення складено 28.12.2021 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича про визнання неправомірними та скасування постанов,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірною та скасування постанови від 27 січня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64286017, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко Олексієм Вікторовичем, в частині стягнення з боржника основної винагороди; визнання неправомірною та скасування постанову від 27 січня 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко Олексієм Вікторовичем у виконавчому провадженні №64286017; визнання неправомірною та скасування постанови від 27 січня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко Олексієм Вікторовичем у виконавчому провадженні № 64286017.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 р. позов задоволено частково. Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича від 27 січня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64286017 в частині стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця. Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича від 27 січня 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди, що винесена у виконавчому провадженні № 64286017. Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича від 27 січня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, що винесена у виконавчому провадженні № 64286017, в частині 35,68 грн. - суми, що стосується винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа по справі № 2-2988/10 в якому боржником зазначений ОСОБА_1 , тому і постанова про стягнення з боржника основної винагороди винесена відносно ОСОБА_1 . Порядок виконання солідарного обов`язку боржників встановлений ст.543 Цивільного кодексу України, за приписами якої виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Тобто, законом не передбачений обов`язок виконавця вираховувати яку саме суму боргу повинен сплатити боржник у солідарному зобов`язанні і з неї розрахувати суму основної винагороди.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2010 року позов публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 6572808 та договором поруки від 27 червня 2008 року № 6593431 в розмірі 1 245 322,38 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

19 липня 2011 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області для виконання вказаного судового рішення виданий виконавчий лист № 2-2988/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 6572808 та договором поруки від 27 червня 2008 року № 6593431 в розмірі 1 245 322,38 грн..

Даний виконавчий лист містить відмітки державного виконавця щодо винесення постанов: 03 липня 2013 року - повернення за п. 10 ч. 1ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»; 24 вересня 2015 року - повернення за п. 10 ч. 1ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»; 04 лютого 2016 року - постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження; 28 грудня 2020 року - повернення за п. 1 ч. 1ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Даний виконавчий лист (№ 2-2988/10, що виданий 19 липня 2011 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області) перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича.

Так, 27 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненком Олексієм Вікторовичем на підставі вказаного виконавчого листа та заяви стягувача від 11 січня 2021 року в межах виконавчого провадження ВП № 64286017 щодо ОСОБА_1 винесено:

- постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64286017, в якій боржником зазначено позивача - ОСОБА_1 . Вказаною постановою також стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 124 532,24 гривня (UAH) (п. 3 резолютивної частини постанови);

- постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 124 532,24 грн. (в розмірі 10 відсотків стягнутої суми);

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 211,72 грн. Згідно з вказаною постановою вказаний розмір мінімальних витрат виконавчого провадження складається з: винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) - 35,68 грн.; плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 69 грн.; винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 35,68 грн.; винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця - 35,68 грн.; винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 35,68 грн..

Вказані постанови отримані за місцем реєстрації позивача 09 лютого 2021 року та безпосередньо позивачем, як він зазначав, 13 лютого 2021 року.

Судом також встановлено, що 23 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненком Олексієм Вікторовичем на підставі того ж виконавчого листа № 2-2988/10, що виданий 19 липня 2011 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області на виконання рішення цього ж суду від 20 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-2988/10, в межах іншого виконавчого провадження ВП № 64603731 щодо ОСОБА_2 винесено:

- постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64603731, в якій боржником зазначено ОСОБА_2 . Вказаною постановою також стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 124 532,24 грн.;

- постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 124 532,24 грн. (в розмірі 10 відсотків стягнутої суми);

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 211,72 грн. Згідно з вказаною постановою вказаний розмір мінімальних витрат виконавчого провадження складається з: винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) - 35,68 грн.; плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 69 грн.; винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 35,68 грн.; винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця - 35,68 грн.; винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 35,68 грн..

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов дійшов, висновку про те, що відповідачем при прийнятті спірних постанов не був врахований встановлений ч. 9 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» принцип солідарного обов`язку солідарних боржників, що призвело до помилкового визначення ним суми основної винагороди в постанові про відкриття виконавчого провадження та в подальшому - в постанові про стягнення з боржника основної винагороди, а також при визначенні розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

Наведений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ ( далі Закон № 1404-VІІІ ) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 статті 27 Закону 1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За приписами частини 4 статті 27 Закону 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Статтею 42 Закону 1404-VIII визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону№ 1404-VІІІ у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1404-VІІІ у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у виконавчому листі № 2-2988/10 зазначено про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 6572808 та договором поруки від 27 червня 2008 року № 6593431 в розмірі 1 245 322,38 грн..

Статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» врегульована винагорода приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження.

Частиною 9 статті 31 вказаного Закону визначено, що солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 Цивільного кодексу України, за приписами частин 1, 2 якої у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

У відповідності до вимог частини 4 цієї статті виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Крім того, стаття 544 Цивільного кодексу України передбачає і гарантії для боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу.

З аналізу наведених вище норм слідує, що між солідарними боржниками існує і солідарний обов`язок щодо сплати основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, законом не передбачений обов`язок приватного виконавця вираховувати яку саме суму боргу повинен сплатити боржник у солідарному зобов`язанні і з неї розраховувати суму основної винагороди.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції помилково задоволено позов.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року по справі №200/2052/21-а - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року по справі №200/2052/21-а скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 27 вересня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко