Справа № 140/5239/22
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року ЛуцькСправа № 140/5239/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 03.05.2022 щодо не нарахування та невиплати підвищення до пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п.«г» ст.77 «Про пенсійне забезпечення», зобов`язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії відповідно до п.«г» ст.77 «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з моменту її звернення, а саме: 28.04.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач народилася в м.Осінники Кемеровської області Російської Федерації, де її батько ОСОБА_2 перебував на спецпоселенні, як член сім`ї учасника ОУН. На підставі довідки №М15 про реабілітацію від 25.01.2022, виданою ГУ МВС Російської Федерації по Кемеровській області, її реабілітовано як особу, що була піддана політичній репресії.

Пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачена виплата реабілітованим особам підвищення до пенсії, зокрема, громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

З огляду на вказане позивач 28.04.2022 звернулася до відповідача з письмовою заявою, в якій просила встановити їй надбавку до пенсії, як вид грошової компенсації реабілітованій особі. Проте отримала рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 03.05.2022 про те, що підстав для нарахування їй підвищення до пенсії відповідно до положень п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не має.

Відмову відповідача у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 вважає неправомірною, так як є реабілітованою особою та має законне право на компенсацію, про що надала відповідачу відповідні документи у підтвердження своєї реабілітації. Крім того, зазначає, що 04.04.2022 отримала відповідь від Волинської регіональної комісії з реабілітації про те, що будь-якої повторної або додаткової реабілітації репресовані особи, які вже були реабілітовані до набрання чинності Законом України від 13.03.2018 № 2325-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» і які отримали відповідну довідку або інший документ про реабілітацію, законодавством України не передбачено.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.17).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с.19-22) позовні вимоги позивача не визнав з тих підстав, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 на спецпоселенні в м.Осінники Кемеровської області та не була примусово переселена, а тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28.04.2022 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії, у якій просила призначити додаткову доплату у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.24).

03.05.2022 відповідач прийняв рішення №064 про результати розгляду заяви від 28.04.2022 про встановлення надбавки реабілітованого, в якому вказав про те, що для встановлення підвищення до пенсії як потерпілому від репресій, якого було примусово переселено, підстави відсутні (а.с.28-29).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

До 05 травня 2018 року основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі - Закон №962-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) необхідно вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 вказаного Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 №2325-VIII, який набрав чинності 05 травня 2018 року, внесено зміни до Закону №962-ХІІ, зокрема, назву, преамбулу і статтю 1 викладено в новій редакції. З цього часу Закон має назву «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Статтею 1 Закону №962-ХІІ (зі змінами, внесеними Законом України від 13.03.2018 №2325-VIII) встановлено, що метою цього Закону є відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №962-ХІІ реабілітованими визнаються особи, які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Відповідно до пункту 5 статті 2 цього Закону формами репресій визнаються, зокрема, заслання.

Як встановлено статтею 1-3 Закону №962-ХІІ, потерпілими від репресій визнаються: 1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою; 2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року №185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена; 3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Законом №962-ХІІ визначено, що репресії комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (далі - репресії) - засоби примусу, що здійснювалися репресивними органами комуністичного тоталітарного режиму у 1917-1991 роках, зокрема позасудовими органами, проти окремих осіб, груп населення, народів з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів у формах, визначених цим Законом; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Стаття 4 вказаного Закону передбачає поновлення реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з пунктом 2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 №654 (далі - Постанова №654), установлено, що з 01 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн.

Згідно з статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Згідно із пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту.

Згідно із частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Стаття 28 Закону №1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-XIV прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону №1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 Постанови №654, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі №446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а.

Аналізуючи співвідношення підпункту 2 пункту 4 Постанови №654 та пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII, суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень згаданого Закону як нормативно-правового акта вищої юридичної сили.

Судом встановлено, що відповідно до довідки від 25.01.2022 №М-15 про реабілітацію, яка видана Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ російської федерації Кемеровської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в м.Осінники Кемеровської області, є донькою ОСОБА_2 1925 року народження, репресованого в 1947 році з с.Рушу Немирівського району Львівської області, як член сім`ї учасника ОУН, що перебував на обліку спецпоселення в Кемерівській області по 22.02.1960. На підставі ч.1 ст.1.1 Закону російської федерації від 18.10.1991 «1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій» ОСОБА_1 як така, що знаходилась разом з репресованими по політичних мотивах батьками на спецпоселенні, визнана підданою політичній репресії та реабілітована (а.с.5).

Згідно з п.п.1 п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13.03.2018 №2325-VIII довідки або посвідчення про реабілітацію, видані у державах - республіках колишнього Союзу РСР або державними органами Союзу РСР, є чинними на території України.

Отже, довідка від 25.01.2022 №М-15 про реабілітацію є підтвердженням того, що ОСОБА_1 є реабілітованою особою, тобто визнана такою, що зазнала політичних репресій та реабілітована.

Крім того, відповідно до вимог статті 6 Закону №962-XII реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських рад, у тому числі обраними об`єднаними територіальними громадами.

Отже, єдиним документом, який підтверджує статус реабілітованої особи, є відповідне посвідчення.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 видано посвідчення №2 від 26.04.2022, відповідно до якого позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №962-ХІІ (а.с.7).

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи та досліджені письмові докази, слід дійти висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 визнана такою, що зазнала політичної репресії та реабілітована, про що свідчить довідка від 25.01.2022 №М-15 про реабілітацію, тому остання має право на отримання підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Доводи відповідача про те, що позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в Кемеровській області під час перебування батька в засланні, а тому не має права на встановлення підвищення до пенсії, не заслуговують на увагу, оскільки її статус реабілітованої особи та громадянки, яка зазнала політичної репресії та реабілітована, підтверджується документами, виданими компетентними органами, і вказані документи не визнані в установленому порядку недійсними.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 03.05.2022 №064 про відмову позивачу у встановленні підвищення до пенсії як реабілітованій особі є необґрунтованим та безпідставним, а тому підлягає скасуванню як протиправне.

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Судом встановлено, що позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії 28.04.2022.

З огляду на наведене, саме з 01.05.2022 року у позивача виникло право на перерахунок та виплату її пенсії з урахуванням передбаченого пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII підвищення.

Враховуючи викладене, з урахуванням наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 03.05.2022 №064 про результати розгляду заяви від 28.04.2022 про встановлення надбавки реабілітованого, зобов`язання відповідача здійснити з 01.05.2022 року нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії, визначеного пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону №1058-IV.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Таким чином, за на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 496,20 грн, сплачений відповідно до квитанції (а.с.4).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 03.05.2022 №064 про результати розгляду заяви від 28.04.2022 про встановлення надбавки реабілітованого.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 01 травня 2022 року підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість грн 20 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Кравчука, 22-В, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій