Справа № 640/18501/21
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року м. Київ № 640/18501/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Маруліної Л.О., суддів Добрівської Н.А., Кузьменко А.І., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., представника позивача Опаріної А.Л. (ордер серії АІ №1151157 від 13.09.2021 року), представника відповідача Трембача О.С., вирішивши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України

треті особи Міністерство розвитку громад та територій України, Державна архітектурно-будівельна інспекція, Іршавська міська рада Закарпатської області

про визнання протиправним пункт постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі також - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство розвитку громад та територій України (далі також - третя особа 1), Державна архітектурно-будівельна інспекція (далі також - третя особа 2, ДАБІ), Іршавська міська рада Закарпатської області (далі також - третя особа 3), в якому просить: визнати протиправними та не чинними окремі положення нормативно-правового акта, а саме: визнати протиправним та не чинним пункт 6 розділу "Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду".

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що у зв`язку з тривалим реформуванням органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, внаслідок чинності пункту 6 розділу "Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду", яким Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України викладено в новій редакції, якою не передбачено повноважень ДАБІ України здійснювати контрольні та наглядові функції, позивач позбавлена права належного реагування держави в особі органів державного архітектурно-будівельного нагляду на її заяву про проведення повторної позапланової перевірки об`єкта містобудування, належного ОСОБА_2 , на предмет дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, відповідності об`єкта будівництва державним будівельним нормам та наявності необхідної дозвільної документації виконання будівельних робіт.

Обґрунтовуючи порушене право оскаржуваним пунктом постанови, позивач посилається на зміст рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року у справі №260/1054/19, яким в позові Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва - відмовлено повністю.

Так, згідно із мотивувальною частиною цього рішення, однією з підстав відмови у задоволенні позову судом вказано, що позивач, як у позовній заяві, так і під час вирішення даного спору в суді , не довів того, що ним видавались приписи про зобов`язання відповідача усунути виявлені Інспекцією порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил саме шляхом знесення самочинно збудованої спірної нежитлової будівлі, як і наявності фактів невиконання таких приписів відповідачем, а також не подав на підтвердження цього жодних доказів.

ОСОБА_1 зазначено, що звертаючись до ДАБІ України, Управління ДАБІ у Закарпатській області із заявами про проведення повторної перевірки, яка була предметом позову у справі №260/1054/19, останніми у проведенні такої відмовлено, посилаючись на відсутність повноважень контролю та нагляду на підставі пункту 6 Постанови.

Зокрема, про відсутність повноважень на проведення перевірки повідомлено позивача й Іршавською міською радою Закарпатської області з підстав відсутності органу архітектурно-будівельного контролю та нагляду у міській раді, про що складено акт від 10.02.2021 року.

Враховуючи викладене, з огляду на неможливість проведення архітектурно-будівельного контролю внаслідок тривалої реорганізації органів архітектурно-будівельного контролю та чинності пункту 6 розділу "Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року №219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду", позивач просить суд визнати останній протиправним та нечинним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.09.2021 року.

Через канцелярію суду 02.09.2021 року представником відповідача подано клопотання про продовження строку на подання відзиву та доказів.

Через канцелярію суду 08.09.2021 року представником третьої особи 1 подано пояснення щодо позову, в яких проти задоволення позову заперечує, оскільки позовна заява не містить доводів порушеного права чи інтересу позивача саме оскаржуваним пунктом постанови.

Через канцелярію суду 10.09.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що постанова Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду", якою утворено, зокрема, Державну інспекцію містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, прийнята Кабінетом Міністрів України в межах компетенції.

В свою чергу, оскаржуваний в цій справі пункт 6 Постанови, яким Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України викладено в новій редакції, якою не передбачено повноважень ДАБІ України здійснювати контрольні та наглядові функції, є правомірним з огляду на мету розроблення проекту цієї Постанови - зменшення рівня корупції у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду шляхом реформування системи органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: розмежування існуючих повноважень дозвільних і реєстраційних функцій Державної архітектурно-будівельної інспекції від здійснення архітектурно-будівельного контролю та нагляду Державною інспекцією містобудування України.

Крім того, на переконання відповідача, визнання протиправним та нечинним Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України в редакції оскаржуваного пункту 6 Постанови не призведе до відновлення повноважень ДАБІ України проводити перевірки у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, оскільки такими повноваженнями наділено Державну інспекцію архітектури та містобудування України, утвореного постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 року №1340 "Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду".

Зокрема, відповідачем повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року № 1339 відновлено дію постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 "Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю", зупинену пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219.

Враховуючи викладене, Кабінетом Міністрів України зазначено, що твердження позивача про відсутність повноважень у центральних органів виконавчої влади щодо реалізації політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду не відповідають дійсності, оскільки вони оптимізовані та розмежовані положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219.

Відповідачем також зауважено, що позивач не є суб`єктом, на якого поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219, а затверджена пунктом 6 постанови нова редакція Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України сама по собі не створює прав та обов`язків для позивача.

В свою чергу, дії працівників ДАБІ України, якими відмовлено у проведенні перевірки, про яку просить позивач, останньою не оскаржено, позаяк порушене право позивача оскаржуваною постановою не обґрунтовано.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

У підготовче засідання 13.09.2021 року прибули представники позивача, відповідача. Третіми особами участь уповноважених представників не забезпечено.

За клопотанням представника позивача судом відкладено підготовче засідання на 29.09.2021 року.

Через канцелярію суду 27.09.2021 року представником третьої особи 1 подано клопотання про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета позову, оскільки після відкриття провадження у справі №640/1850/21 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 року №960 "Питання Державної інспекції архітектури та містобудування", згідно з пунктом 2 якої втратив чинність оскаржуваний пункт 6 розділу "Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219, а також постанова Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року №294 "Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України".

Таким чином, посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №800/369/17, третя особа 1 просить закрити провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

У підготовче засідання 29.09.2021 року прибули представники позивача, відповідача та третьої особи 1. Третьою особою 2 участь уповноваженого представник не забезпечено.

Представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання представником відповідачем зазначено, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

В свою чергу, відсутність порушення оскаржуваними діяннями особистих прав та інтересів позивача є підставою для закриття провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі Верховного Суду від 02.07.2018 року у справі №9901/657/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі №9901/657/18.

Заслухавши обґрунтування клопотань про закриття провадження у справі представників відповідача та третьої особи 1, судом відкладено підготовче засідання на 15.11.2021 року з метою надання часу іншим учасникам справи подати суду свої правові позиції щодо заявлених клопотань.

Через канцелярію суду 27.09.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що спірним пунктом Постанови всупереч Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074, якою затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, позбавлена орган, що припиняється - ДАБІ України, повноважень та прав зі здійснення контрольних та наглядових функцій, чим фактично залишено галузь без державного регулювання.

Зокрема, позивач вважає безпідставними викладені у відзиві твердження відповідача про необхідність оскарження позивачем саме дій працівників ДАБІ України, а не положень постанови, оскільки будь-які посадові особи можуть вчиняти дії лише на виконання повноважень, в той час, як в даному випадку, виконання повноважень органами ДАБІ України унеможливлено внаслідок позбавлення ДАБІ України оскаржуваним пунктом Постанови повноважень та прав здійснення контрольних та наглядових функцій.

Через канцелярію суду 04.10.2021 року третьою особою 1 подано уточнююче клопотання про закриття провадження у справі, а саме, третя особа 1 просить закрити провадження у справі на підставі пункту 1, а не пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, як про те зазначено у первісній редакції клопотання.

Через канцелярію суду 10.11.2021 року третьою особою 2 подано клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності представника останньої.

Відповідно до Довідки секретаря судового засідання від 15.11.2021 року, зважаючи на перебування судді у відпустці, справу знято з розгляду.

Наступне підготовче засідання призначено на 08.12.2021 року, про що сторін повідомлено у встановленому статтею 124 Кодексу адміністративного судочинства України порядку.

Через канцелярію суду 08.12.2021 року позивачем подано заяву про зміну предмета позову, шляхом викладення предмета спору в наступній редакції: "Визнати протиправними окремі положення нормативно-правового акта, а саме визнати протиправним пункт 6 розділу "Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду" №219 від 13.03.2020 року.".

Подання цієї заяви обґрунтовано втратою чинності оскаржуваного пункту 6 Постанови, про що третьою особою 1 повідомлено у клопотанні про закриття провадження у справі.

У підготовче засідання 08.12.2021 року прибули представники позивача та третьої особи 1. Іншими сторонами участь уповноважених представників не забезпечено.

Судом встановлено строк до 17.01.2022 року учасникам справи відреагувати шляхом надання правової позиції на заяву позивача про зміну предмета позову.

Наступне підготовче засідання призначено на 24.01.2022 року.

У підготовче засідання 24.01.2022 року прибули представники позивача, відповідача та третьої особи 1.

Судом прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову.

Вирішуючи клопотання третьої особи 1 про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні останнього у зв`язку із прийняттям заяви позивача про зміну предмета позову до розгляду.

Вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд дійшов таких висновків.

Правова позиція Верховного Суду, яку підтримано Великою Палатою Верховного Суду у справі №9901/657/18, на яку посилається відповідач як на обґрунтування клопотання про закриття провадження у справі з огляду на відсутність у позивача порушеного права, стосується питання відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто, на стадії вирішення судом питання відкриття провадження у справі.

Разом з тим, за висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у судових рішеннях від 01.02.2018 року у адміністративній справі № 800/502/17 та від 08.02.2018 року адміністративній справі № 800/191/17, відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, враховуючи, що провадження у справі №640/18501/21 відкрито, та остання перебувала на стадії підготовчого провадження, наявність або відсутність порушеного права позивача має встановлюватися судом під час розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, судом відмовлено у закритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України з підстав, викладених відповідачем у клопотанні.

Судом відкладено підготовче засідання на 23.02.2022 року з огляду на заявлене представником позивача клопотання про надання додаткових доказів.

Через канцелярію суду 16.02.2022 року представником позивача подано клопотання про долучення доказів.

У підготовче засідання 23.02.2022 року прибули представники позивача, відповідача та третьої особи 1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2022 року закрито підготовче провадження; призначено справу до колегіального розгляду за головуванням судді Маруліної Л.О.; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.03.2022 року.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" постановлено про часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, тобто, до 25 квітня включно.

Указом Президента України від 18.04.2022 року №259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року станом на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Згідно з Довідкою секретаря судового засідання справи, призначені на 17.03.2021 року, знято з розгляду.

Судом призначено наступне судове засідання на 07.07.2022 року, про що сторін повідомлено у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

У судове засідання 07.07.2022 року прибули представники позивача та відповідача. Належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання третіми особами участь уповноважених представників не забезпечено.

Судом заслухано вступні слова представників позивача та відповідача, та відкладено судове засідання на 08.09.2022 року.

У судове засідання прибули представники позивача, відповідача та третьої особи 1. Належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання третіми особами 2, 3 участь уповноважених представників не забезпечено.

Заслухавши вступне слово представника третьої особи 1, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, судом оголошено про перерву у судовому засіданні до 15.09.2022 року.

У судове засідання 15.09.2022 року прибули представник позивача та відповідача. Належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання третіми особами участь уповноважених представників не забезпечено.

Відповідно до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 15.09.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 218 "Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" зокрема, ліквідовано Державну архітектурно-будівельну інспекцію; утворено комісію з ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року №219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду" (в редакції від 13.03.2020 року), зокрема, утворено Державну інспекцію містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду; затверджено Положення про Державну інспекцію містобудування України, що додається; зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553 "Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю" (Офіційний вісник України, 2011 р., № 40, ст. 1647) до початку виконання функцій і повноважень Державної інспекції містобудування.

Згідно із змістом пункту 3 Положення про Державну інспекцію містобудування України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року №219, основним завданням Державної інспекції містобудування України (далі також - ДІМ) є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: підготовка та внесення на розгляд Міністра пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду; здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, архітекторами та іншими проектувальниками, підрядниками, експертами, експертними організаціями та відповідальними виконавцями робіт, інженерами-консультантами, власниками будівель та лінійних споруд вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт; здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил своїми територіальними органами, уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), під час провадження ними містобудівної діяльності, а також за діяльністю органів, що здійснюють сервісну функцію та функцію технічного регулювання у сфері містобудування.

Підпунктами 2, 3 пункту 4 вказаного Положення встановлено, що ДІМ відповідно до покладених на неї завдань:

2) проводить перевірки:

відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною та проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності в передбачених законодавством випадках паспортів, актів і протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації;

відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об`єктів, вимогам стандартів, норм і правил згідно із законодавством;

дотримання порядку обстеження та паспортизації об`єктів, а також здійснення заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації;

законності рішень у сфері містобудівної діяльності, прийнятих об`єктами нагляду;

за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудування підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, архітекторами та іншими проектувальниками, підрядниками, експертами, експертними організаціями та відповідальними виконавцями робіт, інженерами-консультантами, власниками будівель та лінійних споруд і замовниками;

3) видає обов`язкові до виконання приписи щодо:

усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил;

зупинення підготовчих та будівельних робіт;

усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності об`єктами нагляду;

усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудування підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, архітекторами та іншими проектувальниками, підрядниками, експертами, експертними організаціями та відповідальними виконавцями робіт, інженерами-консультантами, власниками будівель та лінійних споруд і замовниками.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219 затверджено Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, пунктом 6 яких Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 р. (Офіційний вісник України, 2014 р., № 61, ст. 1688), постановлено викласти в редакції постанови від 13.03.2020 року №219.

Так, відповідно до пункту 3 цього Положення, основним завданням Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: підготовка і внесення на розгляд Міністра пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань, що належать до компетенції Держархбудінспекції; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві у визначених законодавством випадках.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за номером 6047267 про перебування Державної архітектурно-будівельної інспекції України (код 37471912) з 20.03.2020 року в стані припинення.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 08.05.2020 року внесено запис про реєстрацію юридичної особи (органу державної влади) Державної інспекції містобудування України за кодом 43615901.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року №1339 відновлено дію постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553 "Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю" (Офіційний вісник України, 2011 р., № 40, ст. 1647). У зв`язку з цим визнано таким, що втратив чинність, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 р. № 219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 26, ст. 967), яким зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553 "Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю" (Офіційний вісник України, 2011 р., № 40, ст. 1647) до початку виконання функцій і повноважень Державної інспекції містобудування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 року №1340 "Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду" утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду; затверджено Положення про Державну інспекцію архітектури та містобудування України, що додається; ліквідовано, зокрема, Державну інспекцію містобудування.

Зокрема, визнано таким, що втратив чинність пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 р. № 219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 26, ст. 967), яким затверджено Положення про Державну інспекцію містобудування України.

Згідно з підпунктами 2, 3, 5 пункту 4 затвердженого постановою Положення про Державну інспекцію архітектури та містобудування України, ДІАМ відповідно до покладених на неї завдань:

2) проводить перевірки: відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною та проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності в передбачених законодавством випадках паспортів, актів і протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації;

відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об`єктів, вимогам стандартів, норм і правил згідно із законодавством;

дотримання порядку обстеження та паспортизації об`єктів, а також здійснення заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації;

додержання суб`єктами господарювання ліцензійних умов провадження видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками;

дотримання архітекторами, інженерами-проектувальниками, експертами, іншими відповідальними виконавцями вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил, вимог щодо відповідності кваліфікаційних сертифікатів (сертифікатів) класу наслідків (відповідальності) об`єктів, що визначені кваліфікаційними вимогами для відповідної або нижчої категорії працівників;

законності рішень у сфері містобудівної діяльності, прийнятих об`єктами нагляду;

дотримання вимог законодавства у сфері містобудування підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, архітекторами та іншими проектувальниками, підрядниками, експертами, експертними організаціями та відповідальними виконавцями робіт, інженерами-консультантами, власниками будівель та лінійних споруд і замовниками;

3) видає обов`язкові до виконання приписи щодо:

усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил;

зупинення підготовчих та будівельних робіт;

усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності об`єктами нагляду;

усунення порушень ліцензійних умов провадження видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками;

усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудування підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, архітекторами та іншими проектувальниками, підрядниками, експертами, експертними організаціями та відповідальними виконавцями робіт, інженерами-консультантами, власниками будівель та лінійних споруд і замовниками;

5) складає акти перевірок, протоколи про вчинення правопорушень, розглядає справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та справи про адміністративні правопорушення із прийняттям відповідних рішень, накладає штрафи відповідно до закону.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 20.05.2021 року внесено запис про реєстрацію юридичної особи (органу державної влади) Державної інспекції архітектури та містобудування України за кодом 44245840.

В свою чергу, 19.08.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за номером 1 04087445 про припинення Державної інспекції містобудування України.

15.09.2021 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №960 "Питання Державної інспекції архітектури та містобудування", відповідно до пункту 1 якої Кабінетом Міністрів України постановлено погодитися з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій про можливість здійснення Державною інспекцією архітектури та містобудування повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

В свою чергу, на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 року №960, пунктом 6 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 р. № 219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 26, ст. 967), втрачено чинність.

Вважаючи пункт 6 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду" протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом (з урахуванням заяви про зміну предмета позову).

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, додаткові пояснення по суті справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

З наведеного вбачається, що право оскаржити має право особа, щодо якої певний нормативно-правовий акт безпосередньо застосований або буде застосований, а не лише із власного розуміння особи щодо незгоди з положеннями певного нормативно-правового акта.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційним Судом України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційним Судом України в рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 надано визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Звідси, поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Передумовою для захисту адміністративним судом прав особи є встановлення факту порушення прав такої особи, а адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Обов`язковою умовою певного акта є, крім іншого, наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно із змістом частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Щодо наявності/відсутності порушеного права позивача пунктом 6 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду", суд зазначає наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, та з матеріалів справи встановлено, що у провадженні Запорізького окружного адміністративного суду перебувала справа №260/1054/19 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_1 , про знесення самочинного будівництва.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року у справі №260/1054/19 в позові Державної архітектурно-будівельної інспекції України знесення самочинного будівництва відмовлено повністю.

Згідно змісту описової частини цього рішення, на підставі звернення ОСОБА_1 управлінням ДАБІ України в Закарпатській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил громадянкою ОСОБА_2 щодо об`єкта будівництва - гаражу по АДРЕСА_1 .

З мотивувальної частини рішення цього суду висновується, що відмовляючи у задоволенні позову, Запорізький окружний адміністративний суд дійшов висновку про недостатність обґрунтувань подання ДАБІ України позову про знесення самочинного будівництва.

11.03.2020 року ОСОБА_1 подано ДАБІ України заяву про проведення повторної позапланової перевірки об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 .

Листом ДАБІ України від 30.03.2020 року №40-201-90-9/2571-20 у відповідь на заяву повідомлено про неможливість здійснення ДАБІ України заходів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду внаслідок набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року №219, якою внесено зміни до Положення про Державну інспекцію містобудування України, та зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 "Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю" до початку виконання функцій і повноважень Державної інспекції містобудування.

Зокрема, з аналогічних підстав ОСОБА_1 відмовлено у проведенні заходів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду управлінням ДАБІ у Закарпатській області листом від 23.03.2021 року №95/1007-1.20/2-21.

10.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Іршавської міської ради Закарпатської області з проханням провести позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил громадянкою ОСОБА_2 щодо об`єкта будівництва - гаражу по АДРЕСА_1 , та скласти відповідний акт у зв`язку з відсутністю повноважень у ДАБІ України.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 , листом Іршавської міської ради Закарпатської області від 06.01.2021 року №02-14/52 повідомлено про відсутність повноважень здійснення державного архітектурно-будівельного контролю місцевою владою.

22.10.2020 року позивач звернулася до Прем`єр-міністра України з інформаційним запитом щодо причин тривалої бездіяльності у сфері архітектурно-будівельного контролю, причин відсутності у державі контрольних та наглядових функції у сфері містобудування, належність станом на день звернення вказаних функцій іншим органам та орієнтовних строків початку роботи нової інспекції містобудування. Вказаний запит скеровано до Державної інспекції містобудування України, у відповідь на який позивачу повідомлено, що заходи, пов`язані з початком роботи Державної інспекції містобудування України, не звершено.

Зокрема, в подальшому, у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 22.03.2021 року №41-Ф-012344/07 щодо порядку проведення державного архітектурно-будівельного контролю, Міністерством розвитку громад та територій України повідомлено заявника про заходи з утворення ДІАМ, на який постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 року №1340 покладено повноваження із здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Таким чином, позивач вважає, що пункт 6 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду", яким Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року, викладений в новій редакції, яка не містить повноважень органів держархбудінспекції, які перебувають і стані припинення, проводити перевірки та виносити приписи, є протиправним.

В свою чергу, протиправність оскаржуваного пункту 6 Змін обґрунтована тривалими заходами реформування органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду та фактично відмовами органів держархбудінспекції та Іршавської міської ради Закарпатської області у здійсненні заходів державного архітектурно-будівельного контролю з цих підстав.

Інших підстав протиправності оскаржуваного пункту Змін до постанови позивачем не зазначено.

Дослідивши зміст затвердженого оскаржуваним пунктом Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України в редакції постанови від 13.03.2020 року №219, судом встановлено, що жодних прав та обов`язків позивача, як суб`єкта звернення до Держархбудінспекції, не встановлено, і той час, як останнім врегульовано: статус, завдання, повноваження, права та обов`язки та граничну чисельність органу.

Позаяк, позивач не є учасником спірних правовідносин - до нього не підлягає застосуванню оскаржуваний пункт 6 Змін.

В свою чергу, суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 року №960 "Питання Державної інспекції архітектури та містобудування", Кабінетом Міністрів України постановлено про можливість здійснення Державною інспекцією архітектури та містобудування повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року №1339 відновлено дію постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року № 553 "Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю".

Таким чином, позивача не позбавлено можливості захисту свого порушеного, на думку останньої, права на реагування щодо звернення про проведення повторної позапланової перевірки об`єкта містобудування уповноваженим органом державного архітектурно-будівельного контролю.

В свою чергу, позивач скористався правом на судовий захист та такий захист позивачу надано відповідно до способу захисту, обраного останньою.

Щодо підстав позову, суд додатково зазначає наступне.

Суд зауважує, за змістом позову позивачем по суті ставиться під сумнів доцільність прийняття пункту 6 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року № 219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду", в той час, як процедури ліквідації ДАБІ України та створення нового органу, який наділено повноваженнями державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, тривали більше року.

Однак, за висновком суду, даний випадок є саме тим випадком, коли відповідач діє на власний розсуд, визначаючи доцільність існування тих чи інших державних органів, створення та ліквідація яких належить до його компетенції, і доцільність ліквідації та створення яких не може визначатися судом з огляду на фундаментальний конституційний принцип поділу влади на законодавчу, виконавчу та судові гілки влади.

Так, відповідно до положень статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Конституційні повноваження Кабінету Міністрів України викладені у статті 116 Конституції України, зокрема, Кабінет Міністрів України утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади.

Відтак, власне Конституцією України взагалі визначена одна передумова здійснення таких повноважень - наявність бюджетних призначень на утримання органу влади.

Таке право Кабінету Міністрів України передбачено і деталізовані, зокрема, у статті 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади". При цьому, відповідно до частини першої статті 16 зазначеного Закону, центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії.

Аналогічні повноваження Кабінету Міністрів України визначені в абзаці 12 пункту 6 частини першої статті 20 Закону України 27 лютого 2014 року № 794-VII "Про Кабінет Міністрів України".

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі також - Порядок), відповідно до пункту 1 якого цим Порядком визначено механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Відповідно до пункту 3 Порядку доцільність, зокрема, щодо ліквідації органу виконавчої влади зазначається у відповідній пропозиції, що вноситься Прем`єр-міністрові України членом Кабінету Міністрів України з урахуванням пріоритетів діяльності Кабінету Міністрів України.

Так, у пояснювальній записці до проекту Постанови № 218, яка наявна також у вільному доступі, зазначається, що проект постанови Кабінету Міністрів України "Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" пропонується прийняти з метою реформування системи виконання дозвільних та реєстраційних процедур, ліквідації Держархбудінспекції як органу, що неспроможний в повній мірі виконувати поставлені перед ним завдання та на виконання Цілі 10.1. Українці живуть у комфортних містах та селах, визначеної Програмою діяльності Кабінету Міністрів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2019 р. № 849, схваленою постановою Верховної Ради України від 4 жовтня 2019 року № 188-IX.

У пояснювальній записці до проекту Постанови № 219, яка наявна у вільному доступі, вказується, що проект постанови Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду" пропонується прийняти з метою уникнення корупційних ризиків при здійсненні дозвільних та реєстраційних функцій Держархбудінспекції і підвищення якості здійснення архітектурно-будівельного контролю та нагляду, пропонується розділити ці функції, та на виконання Цілі 10.1. Українці живуть у комфортних містах та селах, визначеної Програмою діяльності Кабінету Міністрів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2019 р. № 849, схваленою постановою Верховної Ради України від 4 жовтня 2019 року № 188-IX .

Зазначено, що на виконання ініціатив Президента України щодо оптимізації структури і діяльності архітектурно-будівельного контролю та нагляду в Україні, пропонується утворити Державну інспекцію містобудування України, за якою закріпити функцію здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а за Держархбудінспекцією залишити дозвільну та реєстраційну функції. В той же час, зазначено про необхідність скасування ліцензування виконавців робіт та передбачити персоніфіковану сертифікацію відповідальних виконавців робіт, закріпивши цю функцію за Міністерством розвитку громад та територій.

При цьому, в обох випадках у пояснювальних записках зазначено: проблема, яка потребує розв`язання; суть проекту акта, інші відомості, що супроводжують формування пояснювальної записки та прийняття акта Кабінету Міністрів України.

Тобто, вказані вище пропозиції внесені на виконання Програми діяльності Уряду, що відповідає положенням частини першої статті 19 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", відповідно до якого діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує позивачу, що визначення доцільності ліквідації одних органів та створення інших, є виключними (дискреційними) повноваженнями Кабінету Міністрів України.

Зокрема, тривалість створення органів не утворює наслідків протиправності нормативно-правового акта, яким цей процес передбачено, обставини чого не входять до предмета доказування у справі №640/18501/21 в розумінні частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з практики Європейського суду з прав людини та зокрема, у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява 4909/04), зазначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, пункту 29).

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства та порушень прав позивача у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статті 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач : ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; іпн. НОМЕР_1 );

Відповідач: Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2);

Третя особа 1: Міністерство розвитку громад та територій України (01601, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 9, );

Тертя особа 2: Державна архітектурно-будівельна інспекція України (01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, 26, );

Третя особа 3: Іршавська міська рада Закарпатської області (90100, Закарпатська обл., м. Іршава, площа Народна, 2, ).

Повне рішення складено 26.09.2022 року.

Головуючий суддя Л.О. Маруліна

Суддя Н.А. Добрівська

Суддя А.І. Кузьменко