Справа № 640/12560/22
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

26 вересня 2022 року м. Київ № 640/12560/22

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючої судді Клочкової Н.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Київській області

про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області (надалі - відповідач), адреса: 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Київській області № 55 від 08.03.2022 в частині притягнення інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Київській області № 49 о/с від 16.03.2022 в частині звільнення зі служби в поліції інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора- чергового сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області в раніше присвоєному званні старшого лейтенанта;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2022 по день винесення судового рішення у даній справі та судові витрати по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні підстави, з яких вказаний строк було пропущено та надати належні та допустимі докази на підтвердження поважності пропущення такого строку.

На виконання вимог вказаної вище ухвали суду, позивачем була подана до суду заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування заяви, позивач посилається на те, що у березні 2022 року позивач із своєю матір`ю, яка хворіє, були змушені покинути постійне місце проживання у місті Біла Церква Київської області, та виїхати до Закарпатської області, де нібито проживали до травня 2022 року.

Крім того, позивачем у заяві зазначено, що після повернення в травні 2022 року до свого постійного місця проживання, остання одразу не змогла звернутися до суду із позовом, оскільки відповідно до частини четвертої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, як позивач мала подати разом із позовною заявою усі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проте не мала такої можливості.

Також позивач зазначає, що 29 червня 2022 року вона звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою, однак у поновленні строку на звернення до суду їй було відмовлено та повернуто позовну заяву. Позовну заяву з додатками позивач отримала 09 серпня 2022 року, і того ж дня позивач повторно звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою.

Таким чином, як зазначає позивач у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України, позивач пропустила місячний строк звернення до суду, однак вважає, що причини пропуску строку звернення до суду є об`єктивними та поважними для поновлення процесуальних строків.

Виходячи з аналізу поданої позивачем заяви про поновлення процесуальних пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зауважує, що строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту позовної заяви поданої позивачем вбачається, що позивачем безпосередньо оскаржуються два накази, а саме:

- наказ Головного управління Національної поліції у Київській області № 55 від 08 березня 2022 року в частині притягнення інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції;

- наказ Головного управління Національної поліції у Київській області № 49 о/с від 16 березня 2022 року в частині звільнення зі служби в поліції інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

В позовній заяві позивач зазначає, що 08 березня 2022 року вона дізналась, що буде проведено службову перевірку.

Як самостійно вказує в позові ОСОБА_1 , 12 березня 2022 року її не було допущено до виконання службових обов`язків та повідомлено про притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі звільнення зі служби в поліції відповідно до Наказу Головного управління №55 від 08 березня 2022 року.

Суд також звертає увагу, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач 16 березня 2022 року була ознайомлена з витягом із наказу від 16 березня 2022 року №49о/с, про що свідчить її розписка на вказаному витязі, копія якого додана до позовної заяви.

Відтак, для наказу № 55 від 08 березня 2022 року місячний строк на звернення до суду розпочався з 13 березня 2022 року (наступного дня, коли, за твердженням позивача, вона була повідомлена про нього та відсторонена від роботи), а для наказу № 49 о/с від 16 березня 2022 року місячний строк на звернення до суду розпочався з 17 березня 2022 року (наступного дня, коли вона була ознайомлена з його змістом).

Таким чином, строк звернення до суду для оскарження наказу від 08 березня 2022 року №55 сплив 13 квітня 2022 року, а для наказу від 16 березня 2022 року №49о/с - 18 квітня 2022 року.

Однак, з даною позовною заявою позивач звернулась до суду лише 09 серпня 2022 року (відповідно до поштового штампу на конверті), тобто з пропущенням місячного строку майже в четверо.

Проте належних та допустимих доказів щодо вчинення активних дій з метою оскарження даних наказів та дотримання строку звернення до суду, звернувшись до відповідного суду позивач не надає.

Посилання позивача на те, що у березні 2022 року позивач із своєю матір`ю виїхали до Закарпатської області, де нібито проживали до травня 2022 року, судом визнано не обґрунтованим, оскільки перебуваючи в Закарпатській області, позивач мала право набути статус внутрішньо переміщеної особи, що передбачено Законом України від 20.10.2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (із змінами і доповненнями) та отримати довідку внутрішньо переміщеної особи відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що позивачем взагалі не надано доказів на підтвердження перебування в інших областях та повернення до Києва саме у травні 2022 року.

Позивач зазначає, що 19 травня 2022 року її представник направив до Головного управління Національної поліції в Київський області адвокатський запит про надання засвідчених копій оскаржуваних наказів та висновку службового розслідування, а також інших документів.

Водночас, позивачем не зазначено, коли саме вона звернулася за правничою допомогою, а також які об`єктивні перешкоди були наявні в позивача для звернення до адвоката чи безоплатної правової допомоги в період з березня 2022 року по 19 травня 2022 року.

Копії документів, які були витребувані представником позивача від Головного управління Національної поліції в Київський області, були отримані позивачем 08 червня 2022 року, проте до суду позивач вперше звернулась лише 29 червня 2022 року.

Суд звертає увагу, що при первинному зверненні до суду позовну заяву позивача було повернуто 20 липня 2022 року з підстав пропуску строку звернення до суду.

Апеляційну скаргу на вказану ухвалу позивачем не було подано.

Натомість, позивачем повторно було подано позовну заяву із зазначенням тих самих підстав для поновлення строку.

При цьому, позивач звернулась повторно до суду 09 серпня 2022 року, тобто майже через 3 тижні після повернення первинної позовної заяви, та як підставу для цього зазначила про отримання первинних позовних матеріалів саме 09 серпня 2022 року, при цьому вона не вказує, які існували об`єктивні перешкоди протягом вказаних 3 тижнів для отримання позовних матеріалів до 09 серпня 2022 року, або підготовки нового примірника позовної заяви.

В даному випадку, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" викладену у рішенні від 03 квітня 2008 року, згідно якої сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Щодо посилань позивача на обставини повернення первинної позовної заяви, як на підставу для поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до адміністративного суду, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач, не погоджуючись з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва про повернення первинної позовної заяви, мала право на апеляційне оскарження даної ухвали, яке передбачено статтею 293 Кодексу адміністративного судочинства, проте самостійно вирішила цим правом не скористатись.

Крім того, суд не вважає обґрунтованим посилання позивача на неможливість звернення до суду до отримання всіх доказів, а саме повного тексту наказу, витяг з якого позивач отримала 16 березня 2022 року, виходячи з того, що наданий позивачу повний текст наказу про звільнення стосується інших осіб, а не позивача, і не має відношення до предмету цього позову.

Отже, відсутність у позивача відповідних копій повних текстів оскаржуваних наказів не обумовлювала процесуальних перешкод у поданні позовної заяви до суду в межах місячного строку, а в разі неможливості позивачу самостійно отримати та подати до суду інші докази, позивач була наділена правом на їх витребування.

Щодо посилань позивача на повідомлення Голови Верховного Суду Всеволода Князева від 09.04.2022 року, у якому зазначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків, суд зазначає наступне.

Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

За пунктом 3 частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 10 цього Кодексу, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини 2 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Наведеними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

В свою чергу, суд вважає за необхідне зауважити, що посилання позивача на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою для позивача без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на процесуальні права позивача, що, в свою чергу, обумовило пропуск строку на подання позовної заяви.

Суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вже було зазначено вище, у відповідності до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в справах даної категорії встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Положення "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або направлення адвокатом запитів до відповідних органів з метою виконання укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду. Частина заявлених позивачем підстав не підтвереджується доказами, інша частина вказаних підставі не є поважною.

За таких умов, суд позбавлений об`єктивної можливості поновити пропущений скорочений строк звернення до суду та визнати поважними причини пропуску його строку.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Виявлені судом недоліки позбавляють суд можливості відкрити провадження в цій справі. У позивача був достатній строк для усунення недоліків. Відкриття провадження без усунення недоліків, описаних в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху є неможливим, недоліки не усунуті, відтак позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволені заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду - відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 - повернути.

3. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

4. Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту її підписання суддею (суддями). Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297

Суддя Н.В. Клочкова