Справа № 200/16237/21
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року Справа№200/16237/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Стойки В.В. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7, ) про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача 1 із заявою від 24.06.2021 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці відповідно ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, проте в призначенні пенсії було відмовлено через недостатність пільгового стажу.

Позивач наголошує, що відповідачами порушено право позивача на отримання пенсійних виплат належного розміру та просить суд:

визнати незаконним та скасувати рішення №18 від 02.07.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.06.2021 року про призначення пенсії ОСОБА_1 та зарахувати до його пільгового стажу роботи за Списком 1 період навчання з 01.09.1981 року по 20.06.1985 року, період строкової служби в армії з 31.10.1985 року по 01.12.1987 року, період роботи зазначений за Списком № 1 з 05.09.1985 року по 22.10.1985 року, з 15.02.1988 року по 31.12.1998 року відповідно ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Увалою суду від 24.11.2021 року прийнято до розгляду позовну і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 24.01.2022 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7, ) до участі у справі в якості співвідповідача. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відзив по справі.

20.12.2021 року відповідач 1 надав відзив по справі, згідно змісту якого зазначив, що трудова книжка підтверджує лише загальний трудовий стаж працівника, але підтвердити пільговий характер роботи може лише уточнююча довідка підприємства, на якому особа працювала і яка видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи, а в разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника - документи, видані архівними установами. Таким чином, записи у трудовій книжці позивача про його роботу у спірний період не підтверджують стаж роботи зі шкідливими і важкими умовами праці і подання уточнюючої довідки в такому випадку є обов`язковим. Зазначені обставини, на думку відповідача 1, унеможливлюють зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 05.09.1985 по 22.10.1985, з 15.02.1988 по 31.12.1998.

Щодо не зарахування до пільгового стажу період навчання в Торезькому гірничому технікумі з 01.09.1981 по 20.06.1985, відповідач 1 зазначає, що у дипломі позивача відсутні відомості щодо форми навчання.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду проходження військової служби з 31.10.1985 по 01.12.1987, відповідач 1 зазначає, що такий стаж не зараховано до пільгового через те, що попередній період пільгової роботи не підтверджено документально.

Враховуючи вищевикладене відповідач 1 вважає, що підстави для визнання дій неправомірними, - відсутні, а позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

21.04.2022 на засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 18.04.2022 № 259 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.

Указом Президента України від 18.05.2022, затвердженим Верховною Радою України (законопроекти №7389 та №7390), продовжено строк дії воєнного стану із 25 травня 2022 на 90 діб (тобто до 23 серпня 2022).

Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України № 2500-IX від 15.08.2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022 в умовах воєнного стану режим роботи кожного суду визначається окремо. Рекомендовано судам за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2022 №14/І-г "Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи" запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26 лютого 2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Ураховуючи активні бойові дії на території Донецької області та з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю і безпеці учасників справи, режим роботи суду встановлений наступним чином:

- прийом вхідної кореспонденції та процесуальних документів здійснюється судом в підсистемі "Електронний суд" або через офіційну електронну адресу суду;

- розгляд справ у судових засіданнях за участю сторін не здійснюється до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, суддів та працівників апарату суду;

- у визначених законом порядку справи розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На підставі вказаного суд вважає за належне продовжити стоки розгляду справи.

23.05.2022 року відповідач 2 надав відзив по справі, в якому позовні вимоги заперечував з підстав, які аналогічні викладеним у відзиві відповідача 1.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 24.06.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 IV "Про загальне обов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви про призначення пенсії було додано Диплом НОМЕР_2 , згідно з яким ОСОБА_2 в 1981 році вступив до Торезького гірничого технікуму ім. О.Ф. Засядько і в 1985 році закінчив повний курс названого технікуму по спеціальності «Гірнича електромеханіка».

Крім цього, відповідно трудової книжки НОМЕР_3 (в частині спірних періодів), позивач:

з 01.09.1981 зарахований в Торезький гірничий технікум на денне відділення, 20.06.1985 відрахований у зв`язку з закінченням технікуму;

з 05.09.1985 працював електрослюсарем підземним 3 розряду на підземних роботах; 22.10.1985 звільнеий у зв`язку з призовом в армію;

з 31.10.1985 по 01.12.1987 служив в Радянській армії;

з 15.02.1988 по 31.12.1998 працював електрослюсарем підземним 4 розряду на підземних роботах.

Згідно довідки ОП «Ш/У ім. Л.І. Лутугіна» ДП «Торезантрацит» № 39 від 11.04.2016 року позивач з 17.02.1988 року по 31.03.1999 року працював повний робочій день під землею.

Відповідно довідки ОП «Ш/У ім. Л.І. Лутугіна» ДП «Торезантрацит» № 69 (ідентифікувати дату видачі в форматі «день, місяць» не вбачається можливим) 2016 року позивач у період з 05.09.1985 року по 22.10.1985 року працював повний робочій день під землею.

Рішенням відповідача 2 №18 від 02.07.2021 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №1. Визначено, що страховий стаж складає 32 роки 2 місяці 25 днів.

Відповідно до розрахунку стажу, який проведено при визначенні права на призначення пенсії, до пільгового стажу відповідачаем 2 не враховано: період навчання з 01.09.1981 року по 20.06.1985 року, період строкової служби в армії з 31.10.1985 року по 01.12.1987 року, період з 05.09.1985 року по 22.10.1985 року, з 15.02.1988 року по 31.12.1998 року. Підстави неврахування вказаних періодів визначені у відзивах відповідачів.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення пенсійного віку та за наявності страхового стажу не менше 27 років.

Згідно із частинами першою, другою статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно з ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Стаття 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи періоди роботи позивача з 05.09.1985 року по 22.10.1985 року, з 15.02.1988 року по 31.12.1998 року, які не були враховані до пільгового стажу через відсутність уточнюючих довідок, суд зазначає наступне.

Згідно п.20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Тобто, зазначеною нормою встановлено, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу (у тому числі й зайнятості позивача протягом повного робочого дня на підземних роботах, що є спірним у цій справі) має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Як вже було зазначено вище, періоди роботи з 05.09.1985 року по 22.10.1985 року, з 15.02.1988 року по 31.12.1998 року не визначені в трудовій книжці, як такі, що відпрацьовані повний робочій день.

Пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж установлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнювальні довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

В підтвердження пільгового характеру праці в період з 05.09.1985 року по 22.10.1985 року та з 15.02.1988 року по 31.12.1998 року позивачем було надано до суду довідки ОП «Ш/У ім. Л.І. Лутугіна» ДП «Торезантрацит» № 39 від 11.04.2016 року та № 69, видану в 2016 році. Зазначені довідки видані на тимчасово окупованій території.

Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року (справа № 569/14531/16-а) проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3, 4, 9, 17, 18 Закону № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що можливо застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово не контрольованій владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень і обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

Відтак періоди роботи позивача в якості електрослюсаря підземного на ОП «Ш/У ім. Л.І. Лутугіна» ДП «Торезантрацит» з 05.09.1985 по 22.10.1985, з 15.02.1988 по 31.12.1998 підлягають зарахуванню до пільгового стажу роботи.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду навчання позивача в Торезькому гірничому технікумі ім. О.Ф. Засядько з 01.09.1981 по 20.06.1985 через відсутність в дипломі відомостей про форму навчання.

Як було зазначено вище, згідно Диплому № 633218, ОСОБА_1 в 1981 році вступив до Торезького гірничого технікуму ім. О.Ф. Засядько і в 1985 році закінчив повний курс названого техікуму по спеціальності "Гірнича електромеханіка".

Як передбачено ч. 1 ст. 38 Закону України Про професійно-технічну освіту, час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі тощо.

Відповідно п. 8 Порядку № 637 (на який в підтверження своєї позиції посилаються відповідачі), час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Зіставляючи відомості, визначені в Дипломі № 633218 з вимогами п. 8 Порядку № 637, суд зазначає, що вказаний Диплом містить період навчання, а п. 8 Порядку № 637 взагалі не містить такого терміну як "форма навчання".

Як зазначено в описовій частині рішення суду, згідно трудової книжки НОМЕР_3 : з 01.09.1981 позивач був зарахований в Торезький гірничий технікум на денне відділення, 20.06.1985 відрахований у зв`язку із закінченням технікуму, що прямо вбачається зі змісту трудової книжки.

Тобто Диплом № 633218 і трудова книжка НОМЕР_3 в сукупності містять і відомості про період навчання, і відомості про форму навчання, що було проігноровано відповідачами при вирішенні питання про призначення пенсії ОСОБА_1 .

Керуючись ч. 1 ст. 38 Закону України Про професійно-технічну освіту, ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд констатує, що перерва між днем закінчення навчання (20.06.1985) та днем початку роботи (05.09.1985), період якої відноситься до пільгового з огляду на вищезазначені висновки, склає менш ніж 3 місяці, а відтак, період навчання позивача у Торезькому гірничому технікумі з 01.09.1981 по 20.06.1985 підлягає зарахуванню в пільговий стаж.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду служби позивача в Радянській армії з 31.10.1985 по 01.12.1987.

Як вже було зазначено вище, відповідно трудової книжки НОМЕР_3 (в частині спірних періодів) позивач: з 05.09.1985 працював електрослюсарем підземним 3 розряду на підземних роботах; 22.10.1985 звільнеий у зв`язку з призовом в армію, з 31.10.1985 по 01.12.1987 служив в Радянській армії.

На підставі абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011- XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби (...) зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу (...) особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне за6езпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно- технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу (...), не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічні положення викладені в частині першій статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Тобто, законодавець визначає такі самостійні підстави для зарахування періоду служби до пільгового стажу: якщо на момент призову особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, якщо на момент призову особа працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Як свідчить трудова книжка позивача, він перед призовом на строкову військову службу з 05.09.1985 працював електрослюсарем підземним 3 розряду на підземних роботах; 22.10.1985 звільнеий у зв`язку з призовом в армію. Вказаний період роботи позивача, який був перерваний призовом, визнаний судом таким, що підлягає врахуванню в пільговий стаж. А відтак і період служби позивача в Радянській армії підлягає врахуванню до пільгового стажу.

На підставі викладених висновків суд вважає, що рішення №18 від 02.07.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є незаконним та підляга скасуванню; та вважає за належне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.06.2021 року про призначення пенсії ОСОБА_1 та зарахувати до його пільгового стажу роботи за Списком 1 з 01.09.1981 року по 20.06.1985 року, період строкової служби в армії з 31.10.1985 року по 01.12.1987 року, період роботи зазначений за Списком № 1 з 05.09.1985 року по 22.10.1985 року, з 15.02.1988 року по 31.12.1998 року відповідно ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування
Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодування або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7, ) про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення №18 від 02.07.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.06.2021 року про призначення пенсії ОСОБА_1 та зарахувати до його пільгового стажу роботи за Списком 1 з 01.09.1981 року по 20.06.1985 року, період строкової служби в армії з 31.10.1985 року по 01.12.1987 року, період роботи зазначений за Списком № 1 з 05.09.1985 року по 22.10.1985 року, з 15.02.1988 року по 31.12.1998 року відповідно ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ) (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Стойка