Справа № 300/4048/21
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"23" вересня 2022 р. справа № 300/4048/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши заяву про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень щодо невиконання рішення суду в порядку статті 383 КАС України та про встановлення судового контролю на виконання рішення суду від 02.11.2021 в порядку статті 382 КАС України, в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
06.08.2021 ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє представник Олійник Я.М., звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій щодо припинення виплат за понаднормовий стаж, як особі, яка отримала ядерну шкоду здоров`ю, відповідно до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та статей 13, 49, 50, 51, 56, 57 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язання відновити таку виплату за 30 років понаднормового стажу із 01.02.2018 відповідно до частини другої статті 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та виплатити заборгованість, що виникла з 01.02.2018.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 задоволено позов частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням положень частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ) здійснити з 01.07.2021 перерахунок та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", збільшивши пенсію на 1 відсоток заробітку за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі №300/4048/21 без змін.

13.09.2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в порядку статті 383 КАС України, щодо невиконання рішення суду в адміністративній справі № 300/4048/21 та здійснення судового контролю за виконанням рішення суду відповідно до вимог статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Предметом зазначеної заяви слугує зменшення розміру пенсії (встановлення факту правомірності обрахунку) ОСОБА_1 внаслідок перерахунку пенсії позивача з 01.07.2021 на виконання рішення суду від 02.11.2021.

Ухвалою суду від 15.09.2022 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду від 02.11.2021 та встановлення судового контролю по справі №300/4048/21 призначено до розгляду в порядку письмового провадження, з урахуванням вимог, встановлених статтями 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

20.09.2022 відповідачем скеровано суду заперечення на заяву від 20.09.2022 №0900-0903-7/32291., в яких просив врахувати заперечення та відмовити в задоволенні заяви.

Щодо заяви в частині заявлених вимог в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

З`ясовуючи питання про наявність підстав для прийняття до розгляду поданої заяви та відповідність її вимогам статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 2 статті 383 КАС України визначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Згідно положень частини 3 статті 383 КАС України, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень пунктів 7, 8 частини 2 статті 383 КАС України заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження.

Таким чином, виходячи з наведених вище норм, звернення до суду із заявою у порядку статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №805/1458/17-а, та від 27.06.2019 у справі №807/220/18.

Отже, звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку статті 383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Як встановлено судом зі змісту заяви, станом на 05.01.2022 року відсутнє виконавче провадження по справі №300/4048/21, оскільки ОСОБА_1 не пред`явив виконавчий лист до примусового виконання.

Відтак, відповідно до приписів частини 5 статті 383 КАС України, у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Крім того, абзацом 2 частини 3 статті 383 КАС України передбачено, що до заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статі 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику.

Так, представник позивача , подаючи до суду заяву від 13.09.2022, в порядку статі 383 КАС України, не долучив докази направлення копії такої заяви іншим учасникам справи, а долучив примірник для відповідача, що є свідченням недотримання позивачем положень абзацу 2 частини 3 статті 383 КАС України.

Суд також наголошує, що розглядаючи заяву, подану в порядку статті 383 КАС України, суд не вирішує спір повторно у зв`язку із новими обставинами, а лише усуває перешкоди на шляху виконання вже прийнятого раніше рішення. Потреба у постановленні судом окремої ухвали за наслідком розгляду такої заяви може бути зумовлена виключно діями та бездіяльністю, що свідчать про умисне ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення.

Зміст статті 383 КАС України свідчить про те, що під час розгляду заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання такого рішення суду, суд не може вирішувати питання, що не були досліджені та не встановлювались під час розгляду справи по суті, оскільки це може призвести до зміни суті рішення.

Таким чином, на переконання суду, вимоги позивача в частині визнання протиправності здійсненого відповідачем перерахунку пенсії у зв`язку, обґрунтовуються новими (іншими) обставинами та доводами і можуть бути розглянуті судом виключно в межах нового публічно-правового спору внаслідок звернення особи до суду із відповідною позовною заявою та не підлягають розгляду за правилами статті 383 КАС України, оскільки стосуються інших спірних правовідносин, які не врегульовувалися і не могли бути врегульовані рішенням суду, ухваленим в цій справі.

Підсумовуючи все викладене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів ОСОБА_1 , а тому заява позивача про визнання протиправними рішення, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на виконання рішення суду, подана в порядку статті 383 КАС України задоволенню не підлягає.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Згідно частин 2, 3 статті 14, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Порядок встановлення та здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах встановлено статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі Шаренок проти України ЄСПЛ зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 589498/0).

Водночас суд зазначає, що завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження).

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, серед яких, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

При цьому в разі невиконання судових рішень у добровільному порядку приписами Закону №1404-VIII урегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 63 цього ж Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Водночас, статтею 75 передбачено відповідальність за невиконання законних вимог виконавця та порушення вимог цього Закону і встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу, зокрема, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту вищенаведених положень випливає, що законодавцем передбачено відповідальність боржника, яка полягає в застосуванні штрафної санкції у випадку невиконання рішення суду в порядку виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про передчасність звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 02.11.2021, шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України подати до суду звіт про виконання рішення суду у встановлений строк, а відтак подана ним заява від 13.09.2022 до задоволення не підлягає.

З системного аналізу зазначених норм та встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований в тому числі і приписами статті 383 Кодексу, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду чи умисне ухилення від вчинення будь-яких дій, спрямованих на його виконання, що порушує законні права та інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статей 383, 249 КАС України можливе лише у разі встановлення факту протиправного невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Судом не встановлено факту невиконання суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи позивача.

Таким чином, в цьому випадку виникли нові спірні правовідносини щодо зменшення розміру пенсії (правомірності обрахунку) під час її перерахунку на виконання рішення суду від 02.11.2021 в справі № 300/4048/21.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника позивача від 13.09.2022 у справі №300/4048/21.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 243, 248, 256, 294, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

заяву від 13.09.2022 ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень щодо невиконання рішення суду в порядку статті 383 КАС України та про встановлення судового контролю на виконання рішення суду від 02.11.2021 в порядку статті 382 КАС України, що подана ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали суддею.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Главач І.А.