Справа № 158/2141/22
Суддя: Корецька В. В.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/2141/22
Провадження № 2-а/0158/85/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2022 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Корецької В.В.
за участю секретаря Процик Л.В.
представника позивача Гудкової М.С.
перекладача Поліщук Н.В.
представника відповідача Крупінської Н.Л.
відповідача ОСОБА_1 де ла Карідад
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 де ла Карідад про продовження строку примусового затримання, -
в с т а н о в и в :
УДМС України у Волинській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 де ла Карідад про продовження строку примусового затримання.
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2022 року затримано громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 де ла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.
Особа відповідача встановлена та підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , який виданий 29.07.2021 року та дійсний до 29.07.2027 року.
18.08.2022 року з метою виконання рішення суду працівниками УДМС у Волинській області спільно з працівниками ГУНП у Волинській області здійснено супровід відповідача з Волинського ПТПІ до пункту пропуску через державний кордон «Мамалига» на кордоні з Республікою Молдовою.
Однак, прикордонна служба Республіки Молдова (ПП «Крива») не погодила в`їзд вищезазначеного іноземця на територію Молдови, через не підтвердження мети поїздки та загрози національної безпеки, громадського порядку і здоров`я громадян.
Позивач продовжує вживати належних дій для забезпечення якнайшвидшого видворення відповідача з України.
При цьому, у зв`язку із підписанням Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, який триватиме до 21.11.2022 року.
З врахуванням наведеного, у зв`язку із неможливістю забезпечити примусове видворення за межі території України відповідача просить продовжити строк затримання громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 де ла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ПТПІ, строком на 6 місяців, з метою вжиття заходів щодо його примусового видворення.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.09.2022 року вказану справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду за окремою категорією термінових справ.
У судовому засіданні представник позивача УДМС у Волинській області Гудкова М.С. підтримала поданий позов та просила його задовольнити.
Відповідач громадянин Республіки Куба ОСОБА_1 де ла Карідад та його представник ОСОБА_3 , у судовому засіданні, кожен зокрема, заперечили щодо задоволення позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову. Також зазначили, що відповідач є ідентифікованою особою і у нього наявний закордонний паспорт, при якому він може самостійно покинути межі території України.
Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Згідно ст. 79 КАС України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Так, судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2022 року затримано громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 де ла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.
Також, у судовому засіданні встановлено, що особу відповідача ідентифіковано національним паспортом серії НОМЕР_1 , який виданий 29.07.2021 року та дійсний до 29.07.2027 року.
Для забезпечення виконання вищевказаного рішення суду позивач звертався із листами до Департаменту консульської служби МЗС України (лист №0701.11-1331/0701.2-22 від 26.04.2022 року) та до посольства Республіки Куба в Республіці Польща (лист №0701.11-1976/0701.1.2-22 від 13.06.2022 року).
11.08.2022 року працівниками сектору організації запобігання нелегальній міграції реадмісії та видворення здійснено виїзд до Волинського ПТПІ для проведення співбесіди та надання інформації відповідачу щодо можливості супроводу до КПП «Мамалига» та подальшого повернення у країну походження.
В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2022 року з метою забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення відповідача з території України, міграційною службою було здійснено супровід відповідача громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 де ла Карідад із Волинського ПТПІ, де він перебував, до пункту пропуску через державний кордон «Мамалига», про що повідомлено листом заступника директора ДМС України від 16.08.2022 року.
Однак, відповідно до листа Управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 22.08.2022 року № 0701.11/7897-22, прикордонна служба Республіки Молдова не погодила в`їзд громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 де ла Карідад на територію Республіки Молдова, а тому відповідач був повернутий до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців.
Так, згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації.
Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.
Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.
Так, згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 289 КАС України.
Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів(підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч. ч. 11, 12 ст. 289 КАС України).
При цьому, спеціальною нормою, яка визначає підстави для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є саме ч. 11 ст. 289 КАС України, зміст якої розкривається ч. 13 вказаної статті.
Зокрема, ч. 13 ст. 289 КАС України регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Зазначений перелік умов є вичерпним, що також зазначено у постанові Верховного Суду від 28 січня 2021 року в справі № 743/1046/20.
Як вбачається з матеріалів справи, підстави, які можуть бути враховані судом для продовження строку затримання відповідача, зазначені у ч. 13 ст. 289 КАС України, на даний час відсутні.
З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що особа відповідача на день пред`явлення позову до суду ідентифікована позивачем, що підтверджується національним паспортом громадянина Республіки Куба серії НОМЕР_1 , який виданий 29.07.2021 року та дійсний до 29.07.2027 року.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в даному випадку відповідач виявив своє бажання співпрацювати з органами міграційної служби, під час процедури його ідентифікації, надавши свій паспорт та зазначив про своє бажання повернутися до країни походження, а отже судом виключається наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 13 ст. 289 КАС України, як підстава для можливості продовження строку затримання іноземця, відповідно до положень закону.
Крім того, варто зауважити, що отримання позивачем паспорта відповідача, виключає наявність обставин обумовлених п. 2 ч. 13 ст. 289 КАС України.
Разом з тим, посилання позивача на карантинні та воєнні обмеження, а також відсутність авіасполучення з території України не є підставою для продовження строку затримання відповідача, оскільки наведене не відноситься до обставин, передбачених статтею 289 КАС України, які є вичерпними.
Також, суд звертає увагу, що відсутність можливості виконати судове рішення про примусове видворення відповідача за межі України з незалежних від сторін причин протягом тривалого часу не може бути підставою для продовження строку затримання відповідача.
З врахування вищевикладеного, беручи до уваги встановлені судом обставини справи та враховуючи те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 243, 288, 289, 371 КАС України, суд,-
у х в а л и в :
У задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 де ла Карідад про продовження строку примусового затримання - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, адреса: 43025, м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, 4, .

Представник позивача ОСОБА_4 , адреса: 43025, м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, .

Відповідач - громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 де ла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: АДРЕСА_1 ;

Представник відповідача - адвокат Крупінська Наталія Леонідівна.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька