Справа № 260/4009/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/4009/21 пров. № А/857/4190/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року, прийняте суддею Рейті С.І. у місті Ужгороді, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (надалі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати в день звільнення з військової служби 01.04.2020 року компенсації за невикористану додаткову оплачувану щорічну відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» за період служби з 2008-2020 роки, невиплати в день звільнення з військової служби індексації грошового забезпечення в сумі 16028,61 гривень; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану додаткову оплачувану щорічну відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» як жінці яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років та одинокій матері за період служби з 2008-2020 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.04.2020 року; стягнення індексації грошового забезпечення в сумі 16028,61 гривень; стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в період з 01.04.2020 року по 31.08.2021 року включно в сумі 90000 гривень.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність щодо невиплати в день звільнення з військової служби 01.04.2020 року компенсації за невикористану додаткову оплачувану щорічну відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» за період служби з 2008-2020 роки; визнано протиправною бездіяльність щодо невиплати в день звільнення з військової служби 01.04.2020 року індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року; зобов`язано нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану додаткову оплачувану щорічну відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» як жінці яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років та одинокій матері за період служби з 2008-2020 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.04.2020 року; зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки (маються покликання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Суд звернув увагу на те, що відповідач свого обов`язку щодо забезпечення позивача соціальною гарантією не виконав.

Відповідачем, який заперечує вимоги позивача в частині зобов`язання здійснення компенсації за невикористану додаткову оплачувану щорічну відпустку не доведено факт використання чи не використання позивачем такої та судом не здобуто докази зворотнього.

Право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком. Стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку не обмежені позовною давністю.

Відповідачем порушено право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в 2016 та 2017 роках.

Що стосується обраного позивачем способу захисту в цій частині спірних правовідносин, а саме - стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення в сумі 16028,61 грн., обрахованої з огляду на різницю між вказаною відповідачем нарахованою у розмірі 49262,39 грн. та виплаченою сумою - 33739,88 грн., суд звернув увагу на те, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця. Оскільки індексація грошового забезпечення за спірний період позивачу не нараховувалася, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її сум.

З покликанням на позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі № 160/8332/20, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду із вимогою про зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що після прийняття першого Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303 і по теперішній час в Україні діє особливий період.

Зазначає, що неможливо ані підтвердити, ані заперечити використання позивачем додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів протягом 2004 - 2014 років, оскільки накази по особовому складу зберігаються 5 років.

Позивач під час проходження військової служби, не зверталася до керівництва військової частини про надання відпустки в період з 2004 року по 2014 роки включно.

З березня 2014 року по 2020 рік така відпустка не надавалася, у зв`язку із введенням особливого періоду в Україні.

Звертає увагу, що компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки законодавством не передбачена.

Зазначає, що позивачу вже здійснено виплату індексації грошового забезпечення в сумі 33739,88 грн., і, як наслідок, позовні вимоги щодо зобов`язання здійснити зазначену виплату - безпідставні.

Покликається на те, що у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015 року, яка набрала чинності з 15.12.2015 року та підлягала застосуванню з 01.12.2015 року, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.

З прийняття Постанови №1013, якою було змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015 року і включно до 01.03.2018 року посадові оклади військовослужбовців не змінилися.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 31.03.2020 року № 146-ОС Про особовий склад, звільнено з військової служби: за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, а саме військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас старшого прапорщика ОСОБА_1 інспектора прикордонного контролю 1 категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » І категорії (тип Б) (а.с.35).

Так, наказом начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.04.2020 року № 148-ОС Про особовий склад, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 інспектора прикордонного контролю 1 категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » І категорії (тип Б) звільнену з військової служби в запас наказом начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 31.03.2020 року № 146-ОС за підпунктом «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас із наданням права носіння військової форми одягу.

Згідно вказаного наказу, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2018 року №558, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за № 854/32306, виплатити старшому прапорщику ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби в сумі 169425,00 грн.

Відповідно до ч. 14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік за 11 календарних днів.

Грошову допомогу для оздоровлення за 2020 рік отримала.

Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 01.04.2020 року (а.с.15).

Листом начальника Чопського прикордонного загону від 22.04.2020 року за № 11/Ш-70 на звернення позивача від 16.04.2020 року повідомлено, що відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» буде направлено потребу по бюджетних коштах щодо виплати останній індексації грошового забезпечення.

Також з вказаного листа вбачається, що в період з січня 2014 року по день виключення зі списків загону базовим місяцем для виплати індексації є листопад 2013 року. Сума належної ОСОБА_1 індексації для виплати становить 49262,39 грн. (а.с.16).

Згідно наданої позивачем розрахунково-платіжної відомості за червень 2020 року, останній нараховано 39813,06 грн., з яких індексація 33739,88 грн. та перераховано на картковий рахунок 33233,78 грн. (а.с.17)

Також, зі змісту виданої в.о. начальником відділу кадрів 94 прикордонного загону довідки, підтвердити або заперечити використання щорічної додаткової відпустки прапорщиком ОСОБА_1 , передбаченою ст. 19 Закону № 504 (стаття 73 КЗпП України) додатково оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів, протягом 2004-2014 років являється неможливим, оскільки накази по особовому складу (тимчасового зберігання) зберігаються 5 років відповідно до ст. 16-б наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5. З березня 2014 року по теперішній час така відпустка не надається, у зв`язку із введенням особливого періоду в країні (а.с.18).

Копіями Свідоцтв про народження від 22.10.2010 року серії 1-ФМ(а.с.12) та від 01.06.2006 року серії НОМЕР_3 (а.с.13) підтверджується те, що ОСОБА_1 є матір`ю дітей ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З наявного в матеріалах особової справи ОСОБА_1 наказу начальника 94 прикордонного загону від 20.06.2006 року № 99-ос вбачається, що позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 28.10.2006 року по 17.07.2009 року.

Наказом начальника 94 прикордонного загону від 01.10.2008 року № 106-ос ОСОБА_1 вважається такою, що приступила до виконання службових обов`язків після виходу із відпустки по догляду за дитиною з 01.10.2008 року.

Крім того, як зазначає позивач, її чоловік - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено копію свідоцтва про смерть від 24.07.2013 року (а.с.14), тобто, з вказаного часу ОСОБА_1 являється одинокою матір`ю.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть встановлюватись інші види відпусток.

Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17 та 18 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Пунктом 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Отже, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, додаткової соціальної відпуски.

Однак, вказаним Законом не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набула за період проходження нею військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Крім цього, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Отже, в силу вимог чинного законодавства, яким врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що, в свою чергу, не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористання днів такої відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, при звільненні зі служби.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки відповідачем, який заперечує вимоги позивача в частині зобов`язання здійснення компенсації за невикористану додаткову оплачувану щорічну відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» за період служби з 2008-2014 роки не доведено факт її використання чи не використання позивачем, то така підлягає грошовій компенсації.

Щодо позовних вимог про стягнення індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (надалі - Закон №1282-ХІІ).

Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 (в редакції Постанови КМ № 1013 від 09.12.2015 року) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015 року (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015 року), у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Пунктом 5 Порядку №1078 (в редакції Постанови КМ № 1013 від 09.12.2015 року) визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Також, з 01.12.2015 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 526 від 13.06.2012 року в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року Порядок доповнено пунктом 10-2, відповідно до якого для новоприйнятих працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Відповідно до приписів пунктів 2, 5 Порядку № 1078 (в редакції Постанови КМ № 1013 від 09.12.2015 року) для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року (далі - Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.

З січня 2008 року по 28 лютого 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року.

Отже, ураховуючи положення Порядку №1078, колегія суддів приходить до висновку про те, що саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.05.2022 року у справі №200/3859/21.

Судом першої інстанції встановлено, що індексація позивачу виплачувалась таким чином, а саме: 2014 рік нараховано та виплачено за травень-листопад у загальній сумі 856,25 грн. (базовий місяць квітень 2011 року); 2015 рік нараховано та виплачено за травень-листопад у загальній сумі 1043,83 грн. (базовий місяць грудень 2014 року); 2016-2017 роки виплата не проводилась; 2018 рік нараховано та виплачено за грудень у загальній сумі 71,08 грн. (базовий місяць березень 2018 року); 2019 рік нараховано та виплачено за січень-грудень у загальній сумі 1920,36 грн. (базовий місяць березень 2018 року); 2020 рік нараховано та виплачено за січень-березень у загальній сумі 1082,55 грн. (базовий місяць березень 2018 року). Відповідно до довідки розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснено нарахування та виплату заборгованості у сумі 33739,88 грн., утримано військовий збір 1,5 % у сумі 506,10 грн. та перераховано на картковий рахунок 33233,78 грн. згідно виписки банку 25.05.2020 року.

Відтак, в 2016 та 2017 роках виплата індексації грошового забезпечення позивача не проводилась, що суперечить вимогам чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні решти вимог.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі № 260/4009/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич