Справа № 480/3057/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 р. Справа № 480/3057/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2021, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/3057/21за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання відмови та бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (далі відповідач, Департамент) з позовом, в якому просить суд, визнати незаконною відмову Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради у наданні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи з видачею відповідного посвідчення при розгляді його заяви від 10.09.2020; визнати незаконною бездіяльність Департаменту соціального захисту населенні Сумської міської ради у наданні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи з видачею відповідного посвідчення при розгляді його повторної 05.11.2020; визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 особою, яка за життя мала право отримати статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи; визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , членом сім`ї особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, на яку поширює у повному обсязі свою дію стаття 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов`язати відповідача видати їй посвідчення встановленого зразка; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради в частині вимог про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 особою, яка за життя мала право отримати статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи; визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , членом сім`ї особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, на яку поширює у повному обсязі свою дію стаття 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачка з 1976 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У травні 1986 ОСОБА_3 , працюючи водієм у Поліському ремонтно транспортному підприємстві був залучений при здійсненні заходів цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в якості водія вантажного автомобіля. У результаті чого ОСОБА_3 отримав значну дозу радіації, став особою з інвалідністю ІІ групи і отримав статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, посвідчення серії НОМЕР_1 . Влітку 2020 року С; ОСОБА_4 дізнався, що він як особа, яка отримала інвалідність будучи залученою до здійснення заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони, підпадає під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і має право на отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи. Позивачка зазначає, що її чоловік зібрав необхідні документи та 10.09.2020 звернувся до відповідача із заявою про видачу відповідного посвідчення відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», але 05.11.2020 отримав з Департаменту лист №12.1-27/7669/09 в якому було повідомлено про те, що ним не у повному обсязі були надані документи що стосуються відрядження його для виконання робіт саме у складі формувань Цивільної оборони, а саме копія розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області. ОСОБА_2 звертався в архівні установи і 05.11.2020 отримав із Поліського районного трудового архіву завірені копії відповідних наказів, які надав у Департамент через скриньку для кореспонденції, однак питання про надання відповідного статусу з видачею посвідчення встановленого зразка відповідачем розглянуто не було до дня його смерті. Після смерті ОСОБА_3 . Центральною міжвідомчою комісією МОЗ та МНС України було встановлено, що захворювання ОСОБА_2 , , які спричинили його смерть, знаходяться у прямому причинно наслідковому зв`язку з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права щодо належної оцінки наданих у справу позивачкою доказів, що призвело до невірного застосування норм матеріального права, у тому числі шляхом застосування норм матеріального права, які не регулюють спірні взаємовідносини сторін, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що позивачка з 1976 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У травні 1986 ОСОБА_3 , працюючи водієм у Поліському ремонтно транспортному підприємстві був залучений при здійсненні заходів цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в якості водія вантажного автомобіля. У результаті чого ОСОБА_3 отримав значну дозу радіації, став особою з інвалідністю ІІ групи і отримав статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, посвідчення серії НОМЕР_1 . Влітку 2020 року ОСОБА_3 дізнався, що він як особа, яка отримала інвалідність будучи залученою до здійснення заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони, підпадає під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і має право на отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи. Позивачка зазначає, що її чоловік зібрав необхідні документи та 10.09.2020 звернувся до відповідача із заявою про видачу відповідного посвідчення відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», але 05.11.2020 отримав з Департаменту лист №12.1-27/7669/09 в якому було повідомлено про те, що ним не у повному обсязі були надані документи що стосуються відрядження його для виконання робіт саме у складі формувань Цивільної оборони, а саме копія розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області. ОСОБА_2 звертався в архівні установи і 05.11.2020 отримав із Поліського районного трудового архіву завірені копії відповідних наказів, які надав у Департамент через скриньку для кореспонденції, однак питання про надання відповідного статусу з видачею посвідчення встановленого зразка відповідачем розглянуто не було до дня його смерті. Апелянт вважає, що за своє життя та будучи інвалідом другої групи ОСОБА_2 звернувся до відповідача про надання йому відповідного статусу та видачу йому відповідного посвідчення , але не встиг за свого життя оскаржити незаконну відмову відповідача, і у результаті цього позивачка тепер не отримала статусу вдови особи з інвалідністю внаслідок війни. Апелянт вважає, що незаконна відмова у свій час за життя ОСОБА_2 у надання йому відповідного статусу та видачу йому відповідного посвідчення, призвела до порушення права позивачки, дружини покійного ОСОБА_2 у вигляді отримання згідно приписів ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії ії соціального захисту" нею автоматично статусу вдови особи з інвалідністю внаслідок війни, що і стало підставою для звернення до суду з позовом у цій справі. Крім того апелянт зазначає, що висновки суду стосовно того, що статус особи з інвалідністю внаслідок війни не спадкується , а отже позивачка ОСОБА_1 , як дружина покійної особи з інвалідністю внаслідок війни не має права бути у суді його правонаступником та/або самостійно виступати позивачем внаслідок порушення прав покійного чоловіка вважає помилковим . При цьому посилається на норми абз. 2 п. 2 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії ії соціального захисту" та зазначає, що чинність цього закону поширюється на дружину (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни. Також зазначає, що судом невірно застосовано положення статей 1218, 1219 Цивільного кодексу України , так як до спірних правовідносин при вирішенні цього спору потрібно застосувати не норми ЦК щодо спадкування та складу спадшини, а положення статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії ії соціального захисту". Апелянт вважає, що норми спеціального закону слідує, що права позивачки ОСОБА_1 існує у природі, це право є порушеним, і це право згідно до норм Конституції України та Конвенції з прав людини і громадянина підлягає судовому захисту.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7,9).

За життя, ОСОБА_2 звернувся до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради з питанням щодо встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Відповідачем, 05.11.2020, ОСОБА_2 було надано відповідь №12.01-27/7669/09, в якій зазначено, що оскільки в наданих ним до звернення документах відсутнє розпорядження начальника Цивільної оборони Поліського району, на підставі якого розпорядженням поліського ремонтно транспортного підприємства ОСОБА_2 було відкомандировано для проведення евакуації населення, тварин та майна с. Луб`янка Департамент позбавлений можливості вирішити питання встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни (а.с.18).

Відповідь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 05.11.2020 ОСОБА_2 в судовому порядку не оскаржувалась.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що повторно заява ОСОБА_2 не подавалась . Так в матеріалах, доданих до позовної заяви міститься копія заяви ОСОБА_5 на ім`я начальника Управління соціального захисту Ковпаківського району м. Суми, однак на вказаній заяві не міститься його підпису та відсутній штамп вхідної кореспонденції (а.с.25). Також, у своїх поясненнях відповідач зазначає, що вказана заява Департаментом не була зареєстрована оскільки не подавалась заявником.

Позивачка вважаючи, що її право існує у природі, це право є порушеним, і це право згідно до норм Конституції України та Конвенції з прав людини і громадянина підлягає судовому захисту звернулась з вказаним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову , суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1219 Цивільного кодексу України визначає права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, тобто, ті, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми заробітної плати або інших виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Як вбачається з матеріалів справи, статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи з видачею відповідного посвідчення ОСОБА_2 за життя не був наданий.

Відповідь відповідача №12.01-27/7669/09 про не можливість вирішення питання встановлення ОСОБА_2 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, не була оскаржена .

Судова колегія зазначає, що оскільки статусу особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни ОСОБА_2 за життя не надавався, тому спірні правовідносини не можуть бути врегульовані 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які посилається апелянт.

Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Таким чином, оскільки на момент смерті ОСОБА_2 статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи з видачею відповідного посвідчення не було надано, а тому вони не входять до складу спадщини.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема право надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі № 480/3057/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко