Справа № 640/10514/22
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до військової частини НОМЕР_1 міста Києва (207 окремий батальйон Територіальної оборони м. Києва), Командування сил територіальної оборони Збройних Сил України, треті особи: Міністерство оборони України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просив суд:

- зупинити дію наказу командира Військової частини міста Києва (по стройовій частині) від 24.02.2022 №2 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації на особливий період до Сил територіальної оборони ЗСУ, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- зупинити дію наказу командувача Сил територіальної оборони ЗСУ (по особовому складу) від 16.06.2022 №120 в частині призначення ОСОБА_1 на посаду офіцера резерву у Військовій частині НОМЕР_2 міста Дніпро, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- заборонити командуванню Сил територіальної оборони ЗСУ взагалі та Військовій частині НОМЕР_1 міста Києва, зокрема, вчиняти дії з направлення (переведення) позивача в інші підрозділи Сил територіальної оборони ЗСУ та (або) інші міста України, ніж міста Київ та (або) Фастів, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року було відмовлено у забезпеченні позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на його необґрунтованість просить його скасувати та прийняти нове, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване судове рішення прийнято судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, на переконання позивача, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що відновлення його порушених прав як офіцера запасу за ВОС №043000 могло б завдати більшої шкоди, ніж очевидно протиправне тримання позивача в Силах територіальної оборони на незрозумілій посаді офіцера резерву у військовій частині НОМЕР_2 міста Дніпро.

Крім того, збереження життя (здоров`я) позивача в умовах наявності між ним та командуванням Сил територіальної оборони невирішеного спору, у вирішенні якого вказане командування незацікавлено з огляду на наявність системних та кричущих порушень в лавах Сил територіальної оборони, є не таким важливим, як та шкода, яку могли б завдати заходи забезпечення позову, про які просив позивач.

За таких обставин, є очевидним, що оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою, а є лише суто формальним документом, наданим позивачеві для збереження зовнішньої сторони адміністративного процесу.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150,151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 29.01.2020 у справі №640/9167/19, від 13.03.2020 у справі №1740/2484/18, від 30.09.2020 у справі №640/1305/20, від 22.10.2020 у справі №640/1304/20, від 24.11.2020 у справі №640/9636/20, від 11.03.2021 у справі №260/1168/19.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, поданої до пред`явлення позову, заявник просив вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу командира Військової частини міста Києва (по стройовій частині) від 24.02.2022 №2 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації на особливий період до Сил територіальної оборони ЗСУ, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

зупинення дії наказу командувача Сил територіальної оборони ЗСУ (по особовому складу) від 16.06.2022 №120 в частині призначення ОСОБА_1 на посаду офіцера резерву у Військовій частині НОМЕР_2 міста Дніпро, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

заборони командуванню Сил територіальної оборони ЗСУ взагалі та Військовій частині НОМЕР_1 міста Києва, зокрема, вчиняти дії з направлення (переведення) позивача в інші підрозділи Сил територіальної оборони ЗСУ та (або) інші міста України, ніж міста Київ та (або) Фастів, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Колегія суддів звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд не має встановлювати протиправність спірних наказів на цій стадії.

Аналогічний правовий підхід застосований Верховним Судом у постановах від 13 березня 2020 року у справі №1740/2484/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1305/20, від 31 березня 2021 у справі № 560/6068/20 та від 18 травня 2021 року у справі №140/13152/20.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17, позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що вищевказані вимоги є предметом розгляду справи по суті, а тому, встановлення обставин законності спірних наказів, їх оцінка повинна бути надана судом з урахуванням доказів та посилань, якими обґрунтовує відповідач свої заперечення та пояснення інших учасників справи, при розгляді справи по суті.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач, подаючи заяву про забезпечення позову та, перераховуючи можливі негативні наслідки у випадку незадоволення поданої заяви, жодних доказів на підтвердження необхідності забезпечення позову не надав.

Натомість, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову не містить наведення та обґрунтування підстави і необхідності забезпечення позову згідно зі ст. 150-152 КАС України, а фактично зводиться до доводів, якими позивач обґрунтовує предмет та підстави позову, а також обґрунтування порушення оскаржуваними наказами прав та інтересів позивача.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що частину 3 статті 151 КАС України доповнено пунктом 10 згідно із Законом № 2359-IX від 08.07.2022, відповідно до якого не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та не вказують на наявність передбачених процесуальним законодавством підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 16.09.2022 року.