Справа № 200/12440/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року справа №200/12440/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі №200/12440/21 (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2017 року як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 1 групи у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

-стягнути на користь позивача недоплачену щорічну допомогу до 5 травня за 2017 рік у розмірі 10045 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до закону має право на отримання одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.

Однак, відповідач, незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020, протиправно виплатив вказану допомогу у розмірі, меншому ніж визначений статтею 13 Закону №3551.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги .

Суд першої інстанції не звернув уваги на низку рішень Конституційного суду України, зокрема, №28-рп/2009, , №3-рп/2014, №4-рп/2016, які свідчать, що якщо закони або інші правові акти були визнані неконституційними, то у майбутньому недопустимо повторно регулювати правовідносини у такій спосіб. Закон №3551 набув чинності та залишався чинним на час виникнення спірних правовідносин у 2018 та 2019 роках. Тобто вибір дії норми у часі можливий між нормами акту, які за своєю природою однакові по силі.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є громадянином України (а.с.3), є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), особою з інвалідністю І групи внаслідок війни, що дає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.5).

У 2017 році виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня позивачу здійснено в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» в сумі 3500 грн.

05.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, інваліду 1 групи згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.7).

Листом від 08.07.2021 року № В-5349-13-1.1.2 управлінням соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради повідомлено позивача, що розмір цієї допомоги в 2017 році визначався постановами Кабінету Міністрів України, а тому відсутні підстави для здійснення перерахунку (а.с.7)

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про захист своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що рішення Конституційного Суду України №3-р/2020 не може вплинути на правовідносини щодо виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік, оскільки вони виникли до прийняття цього рішення, яке не містить положень про поширення його дії на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. Оскільки у 2017 році чинне на той час законодавство передбачало, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551 застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (Залі Закон № 3551).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 05 травня інвалідам війни 1 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ доповнено розділ VI Бюджетного кодексу України пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі районні органи соціального захисту населення).

Інвалідам війни 1 групи сума виплат до 05 травня у 2017 році становить 3500 гривень.

Конституційним Судом України 27 лютого 2020 року постановлено рішення № 3-р/2020, згідно з яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до статті 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визначено, що окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Також, згідно з частиною 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що призначаючи та виплачуючи позивачу грошову допомогу до 5 травня в 2017 році у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 223, відповідач діяв на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Норми Бюджетного кодексу України на час виплати в 2015 році допомоги до 5 травня не були визнані неконституційними та підлягали застосуванню.

Є неприйнятними посилання позивача на рішення Конституційного суду України №28-рп/2009, , №3-рп/2014, №4-рп/2016, які на його думку підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки цими рішеннями не визнавалося неконституційними окремі положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі викладеного, суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року задоволено клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом (одноразову грошову допомогу до 5 травня позивач отримав в 2017 році, з позовом до суду звернувся у вересня 2021 року, мотивуючи пропуск строку тим, що про порушення своїх прав на належний розмір допомоги до 5 травня 2017 року він дізнався з листа відповідача 08.07.2021 року)

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

На підставі частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як визначено частинами першою та другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій.

Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що про порушення своїх прав на належний розмір допомоги до 05 травня 2017 року він дізнався тільки 08.07.2021 року з листа відповідача.

Статтею 17-1 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Таким чином, 30 вересня року, в якому мала бути здійснена виплата допомоги до 5 травня, - встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата грошової допомоги до 5 травня.

Отже, перебіг строку звернення до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня року, в якому мала бути здійснена виплата допомоги до 5 травня.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06.02.2018 справа № 607/7919/17.

Таким чином, перебіг шестимісячного строку на звернення позивача до адміністративного суду з позовом за 2017 рік розпочався з 01 жовтня 2017 року та сплив 31 березня 2018 року.

Разом з тим, позовну заяву позивачем подано до суду лише у вересні 2021 року.

Відтак, з вимогами про нарахування грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік позивач звернувся з пропуском строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

За наявності тільки апеляційної скарги позивача, з огляду на положення статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залишити позовну заяву без розгляду.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі №200/12440/21 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі №200/12440/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 21 вересня 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв