Справа № 140/1432/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/1432/22 пров. № А/857/9921/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року у справі № 140/1432/22 (головуючий суддя Валюх В.М., м.Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними та скасування постанов, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якому просив визнати протиправними та недійсними постанови виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) ВП №66394537 від 03.09.2021, ВП №66394648 від 02.09.2021, ВП № 66396379 від 02.09.2021, ВП №66396259 від 02.09.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; стягнути з відповідача на його користь 1515 грн 20 коп. завданої матеріальної шкоди; стягнути з відповідача на його користь 317464 завданої моральної шкоди.

Рішенням від 17 червня 2022 року Волинський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає можливості винесення постанов про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження. Однак, відповідач разом з постановами про відкриття виконавчого провадження прийняв рішення про стягнення виконавчого збору, а також додатково оскаржувані постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Зазначає, що мінімальні витрати виконавчого провадження розраховуються та стягуються тоді, коли витрати виконавчого провадження за рахунок коштів Державного бюджету України та стягнення виконавчого збору недостатні для покриття витрат виконавчого провадження, що не враховано судом першої інстанції. При цьому, відповідач не навів жодних обґрунтувань розрахунків при встановленні розміру мінімальних витрат.

З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 04.08.2021 на адресу Першого ВДВС надійшла заява ОСОБА_2 про примусове виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (а.с.91-92). Постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС Мирончук О.П. серії ВП №66394648 від 04.08.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області (а.с.93), а 02.09.2021 зазначений державний виконавець винесла постанову ВП №66394648 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою на підставі статті 42 Закону №1404-VIII, пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5 визначила для боржника ОСОБА_1 розмір витрат виконавчого провадження в загальній сумі 169,00грн. (а.с. 94).

04.08.2021 на адресу Першого ВДВС надійшла заява ОСОБА_2 про примусове виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. (а.с.99-100). Постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС Мирончук О.П. ВП №66394537 від 04.08.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області (а.с.101), а 03.09.2021 зазначений державний виконавець винесла постанову ВП №66394537 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою на підставі статті 42 Закону №1404-VIII, пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5 визначила для боржника ОСОБА_1 розмір витрат виконавчого провадження в загальній сумі 139,00грн. (а.с. 103).

Суд також встановив, що 04.08.2021 на адресу Першого ВДВС надійшла заява ОСОБА_2 про примусове виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (а.с.84-85). Постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС Мирончук О.П. ВП №66396259 від 04.08.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області (а.с.86), а 02.09.2021 зазначений державний виконавець винесла постанову ВП №66396259 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою на підставі статті 42 Закону №1404-VIII, пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5 визначила для боржника ОСОБА_1 розмір витрат виконавчого провадження в загальній сумі 169,00грн. (а.с. 87).

04.08.2021 на адресу Першого ВДВС надійшла заява ОСОБА_2 про примусове виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. (а.с.106-107). Постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС Мирончук О.П. ВП №66396379 від 04.08.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області (а.с.108), а 02.09.2021 зазначений державний виконавець винесла постанову ВП №66396379 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою на підставі статті 42 Закону №1404-VIII, пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5 визначила для боржника ОСОБА_1 розмір витрат виконавчого провадження в загальній сумі 169,00грн. (а.с. 109).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови прийняті з дотриманням приписів статті 42 Закону №1404-VIII, пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до положень пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари).

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені Наказом Міністерства юстиції України «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» від 29.09.2016 №2830/5.

Пунктом 7 розділу ІІ Видів та розмірів витрат виконавчого провадження визначено, що відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п`яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 11 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що витратами виконавчого провадження є фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на поштову кореспонденцію, друк документів тощо). Такі витрати, на відміну від виконавчого збору, боржник повинен компенсувати незалежно від того, чи він виконав судове рішення у добровільному порядку.

Як слідує з матеріалів справи, в межах виконавчих проваджень щодо примусового виконання виконавчих листів щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу державним виконавцем винесено оскаржувані постанови ВП №66394537 від 03.09.2021, ВП №66394648 від 02.09.2021, ВП № 66396379 від 02.09.2021, ВП №66396259 від 02.09.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якими визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Суд зазначає, що вказані постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження прийняті державним виконавцем на підставі статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/, прийнятої на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про безпідставність доводів, зазначених в апеляційній скарзі.

Доводи скаржника, що мінімальні витрати виконавчого провадження є частиною витрат виконавчого провадження, які в свою чергу покриваються стягненим виконавчим збором, а не додатковою сумою, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням вимог положень пункту 2 розділу VI Інструкції, мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням, зокрема, постанов про відкриття виконавчого провадження, постанов про стягнення виконавчого збору.

При цьому, як зазначив суд першої інстанції, відсутність в матеріалах справи доказів направлення поштовим зв`язком та вручення позивачу копій оскаржуваних постанов не впливає на правомірність вказаних постанов та не може бути підставою для їх скасування.

Щодо доводів скаржника, що оскаржувані постанови не були винесені у день прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження, чим порушені строки винесення постанов, суд зазначає, що з урахуванням частини 5 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання державним виконавцем вимог законодавства при винесенні оскаржуваних постанов та відсутність порушення прав позивача внаслідок їх прийняття, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 287, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року у справі №140/1432/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 22 вересня 2022 року.