Справа № 200/4383/22
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

23 вересня 2022 року Справа №200/4383/22

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Тарасенко І.М., розглянувши заяву позивача про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця , -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «КОНЦЕРН СТИРОЛ» звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд: визнати незаконною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 69730959 від 26.08.2022 року про стягнення з ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» виконавчого збору у розмірі 43834159,18 грн., прийняту в межах виконавчого провадження № 69730959 із примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року у справі № 25/25-908/5753/14 та визнати незаконною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 69730959 від 26.08.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 207,30 грн., прийняту в межах виконавчого провадження № 69730959 із примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення адміністративного позову ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа до набрання законної сили рішенням, прийнятим за результатами розгляду поданої ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» заяви від 17.11.2015 року № 142/10-15 шляхом заборони відповідачу вчиняти виконавчі дії, спрямовані на виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 24/25-908/5753/14 до вирішення справи по суті.

Заява вмотивована тим, що 17 листопада 2015 року приватне акціонерне товариство «КОНЦЕРН СТИРОЛ» звернулось до Господарського суду Запорізької області зі заявою № 142/10-15 про визнання наказу господарського суду Запорізької області, виданого 13 жовтня 2015 року у справі № 24/25-908/5753/14 частково таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення з ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» основного боргу за поставлений природний газ в сумі 934521527, 38 грн., державного мита у розмірі 73080,00 грн. та витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236,00 грн. у зв`язку з укладенням між сторонами мирової угоди щодо зазначених вище сум грошових коштів, яку було затверджено Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 року. 17 листопада 2015 року Господарським судом Запорізької області було відкрито провадження із розгляду зазначеної заяви ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ». Судовий розгляд поданої відповідачем заяви неодноразово відкладався у зв`язку із розглядом судами вищих інстанцій інших процесуальних питань, що виникали в межах даної судової справи, та відсутністю у зв`язку з цим матеріалів справи, необхідних для розгляду даної заяви. В останнє провадження із розгляду заяви про визнання наказу Господарського суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року у справі № 24/25-908/5753/14 таким, що не підлягає виконанню було зупинено ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.12.2016 року, в резолютивній частині якої зазначалось, що дане судове провадження зупиняється до закінчення апеляційного провадження з перегляду судового рішення у цій справі та повернення матеріалів господарської справи № 24/25-908/5753/14 на адресу Господарського суду Запорізької області. Наразі порушене у заяві питання судом ще не розглянуто.

16 вересня 2015 року між сторонам укладено та 14 березня 2016 року затверджено Господарським судом Запорізької області мирову угоду щодо сум грошових коштів, які є частиною суми стягнення за спірним судовим наказом. Зазначена мирова угода є окремим виконавчим документом. У зв`язку з чим, ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» подано заяву про визнання судового наказу від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14 в частині суми, затвердженої мировою угодою таким, що не підлягає виконанню. Розгляд зазначеної заяви Господарським судом Запорізької області ще не відбувся, проте виконавчий збір державним виконавцем вирахувано з урахуванням зазначеної спірної суми.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області 21 вересня 2017 року у справі № 24/25-908/5753/14 визнано наказ Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14 в частині стягнення з ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» пені в розмірі 23025266, 61 грн., інфляційних втрат в розмірі 396438952,03 грн., 3% річних в сумі 34227550,90 грн., таким, що не підлягає виконанню. Зазначена вище сума стягнення є складовою частиною загальної суми стягнення за виконавчим провадженням і, відповідно, сума виконавчого збору вираховувалася головним державним виконавцем з урахуванням суми, що не підлягає виконанню за вищевказаним рішенням суду.

Отже, ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» вважає, що подальше вчинення державним виконавцем будь-яких дій в рамках виконавчих проваджень може істотно ускладнити та навіть унеможливити поновлення порушених за результатами такого виконання прав підприємства у випадку задоволення заявленого ним позову про визнання протиправними та скасування спірних постанов державного виконавця, оскільки Органом виконання вживаються заходи, спрямовані на виконання виконавчого документа, вимоги за яким вже частково визнані такими, що не підлягають виконанню, а інша частина вимог є наразі предметом розгляду господарської справи № 24/25-908/5753/14.

Крім того, позивач зазначив, що виконання виконавчого документа до прийняття Донецьким окружним адміністративним судом рішення за поданим адміністративним позовом, спричинить порушення конституційного права позивача володіти і розпоряджатись власністю, яка йому належить, оскільки державним виконавцем 30 серпня 2022 року вже винесено ряд постанов, а саме: постанову про стягнення виконавчого збору, що обрахована виходячи з суми стягнення, зазначеної у виконавчому документів, навіть без урахування того, що частина вимог за виконавчим документом вже визнана такою, що не підлягає виконанню. Також постанову про арешт коштів боржника від 30.08.2022 року, постанову про арешт майна боржника (в. тому числі транспортних засобів) від 30.08.2022 року, постанову про розшук майна боржника від 30.08.2022 року, в межах не чинного виконавчого документа та в межах суми стягнення, зобов`язання щодо оплати якого ще не настало.

Враховуючи вказані обставини, на думку представника позивача, є підстави дійти до висновку, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» до ухвалення рішення в справі, а невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що намір заявника захистити свої права та інтереси, які він вважає порушеними, в даному провадженні не буде реалізовано, що не відповідатиме завданню господарського судочинства та порушить право заявника на судовий захист.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи на підставі частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи заяву про забезпечення адміністративного позову, суд виходить з наступного.

Проаналізувавши встановлені обставини та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Як передбачено ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного заходу забезпечення позову іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Отже, виходячи з вищенаведеного забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2018 року № 826/16365/17.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи природу принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» роз`яснено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Тобто, необхідною та достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову є одна з підстав: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, або необхідність докладання значних зусиль та витрат для їх відновлення; а також наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, проаналізувавши зміст заявлених позовних вимог, розглянувши подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, виходячи із принципу співмірності заявлених вимог із заявленим заходом забезпечення позову, суд доходить висновку про відмову в задоволенні даної заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 117, 118, 150-154, 160, 165, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця, відмовити.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини восьмої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя І.М. Тарасенко