Справа № 420/25489/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/25489/21

Категорія:108010000 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:14.02.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство 15107" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство 15107" до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Автотранспортне підприємство 15107" звернулося до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №295228 від 13 серпня 2021 року; №295227 від 13 серпня 2021 року про застосування до ТОВ "Автотранспортне підприємство 15107" адміністративно-господарських штрафів у розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 13 серпня 2021 року відповідач прийняв постанови №295228 від 13 серпня 2021 року; №295227 від 13 серпня 2021 року.

Зазначені постанови прийняті з порушеннями норм діючого законодавства України у зв`язку з тим, що відповідачем перевищено повноваження надані йому законодавством при здійсненні контрольного заходу, оскільки відповідно до Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340 (далі Положення №340), перевірки щодо наявності встановлених тахографі здійснюються виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення, а в даному випадку перевезення здійснювалось по території України.

Крім того, позивач вказував, що відповідно п.6.1 Положенням №340 зазначено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 т повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Також п.6.3 зазначеного Положення передбачено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Однак, відповідно до розкладу руху автобусів від 12 січня 2014 року (назва маршруту "Білгород-Дністровський АС-Кароліно-Бугаз", на якому й працюють автобуси MERCEDES-BENZ-711D знак НОМЕР_1 та БАЗ знак НОМЕР_2 , не потрібно вести контрольні книжки водія, оскільки, маршрут є приміським та має відстань до 50 км.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у задоволенні адміністративного позову ТОВ "Автотранспортне підприємство 15107" до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування постанов відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ТОВ "Автотранспортне підприємство 15107" ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що перевірка наявності визначених ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюється перевезення автомобільним транспортом, та перевірка додержання водієм режиму праці та відпочинку є двома розмежованими законодавцем заходами контролю, а тому і відповідальність за порушення вказаних вимог є різною.

Крім того, апелянт вказує, що відповідачем було перевищено повноваження надані йому законодавством при здійсненні контрольного заходу, оскільки відповідно до Положення №340 відповідачем перевірки щодо наявності встановлених тахографів здійснювалися виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення, а в даному випадку перевезення здійснювались по території України.

Апелянт вказує на те, що індивідуальна контрольна книжка водія є виключно робочим документом для обліку робочого часу та часу відпочинку водія, який зайнятий керуванням автобусу на міжміському автобусному маршруті протяжністю понад 50 км. Норми, передбачені п.п.6.1 та 6.3 Положення №340, стосуються автобусів, що здійснюють пасажирські перевезення на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, водії, які керують автобусами, що використовуються для регулярних пасажирських перевезень на міських та приміських автобусних маршрутах не повинні вести індивідуальні контрольні книжки водія. Вказане Положення №340 цього не вимагає та дане підтверджується висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 04 липня 2019 року у справі №823/328/17.

У відзиві Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а отже наявні підстави для відмови в її задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ТОВ "Автотранспортне підприємство 15107", перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ТОВ "Автотранспортне підприємство 15107" є суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії серія АД №033981 видана 25 травня 2012 року, має право на надання послуг з перевезення пасажирів автобусами.

07 липня 2021 року по відношенню до ТОВ "Автотранспортне підприємство 15107" був складений акт №291071 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Відповідно до даного акту встановлено порушення передбачене абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", що під час надання послуг з перевезення пасажирів у водія ОСОБА_1 не оформлена індивідуальна контрольна книжка водія. Транспортний засіб, по відношенню до якого було проведено перевірку MERCEDES-BENZ-711D знак НОМЕР_1 .

10 липня 2021 року по відношенню до ТОВ "Автотранспортне підприємство 15107" був складений акт №290898 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Відповідно до даного акту встановлено порушення передбачене абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", що під час надання послуг з перевезення пасажирів у водія ОСОБА_1 не оформлена індивідуальна контрольна книжка водія. Транспортний засіб, по відношенню до якого було проведено перевірку БАЗ знак НОМЕР_2 .

12 серпня 2021 року ТОВ "Автотранспортне підприємство 15107" надало до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки заперечення на акт №290898 (вих. №57 від 12 лютого 2021 року) та на акт №291071 (вих.№56 від 12 лютого 2021 року), в яких зазначили:

"…всі документи, які передбачені ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" оформлені.

Слід зазначити, що протяжність маршруту №534 "Білгород-Дністровський Кароліно-Бугаз" не перевищує 50 км, саме тому водієм не ведеться індивідуальна-контрольна книга водія".

На підставі складеного акту №290898, виконуючим обов`язки начальника Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №295227 від 13 серпня 2021 року, згідно до якої по відношенню до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1 700 грн.

На підставі складеного акту №291071, виконуючим обов`язки начальника Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №295228 від 13 серпня 2021 року, згідно до якої по відношенню до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1 700 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що водії, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Зважаючи на те, що Положення №340 розроблене на виконання, в тому числі, вказаної Конвенції, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 2, 6, 34, 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", п.п.1.2, 1.3, 6.1, 6.2, 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340, п.п.1.4, 1.3, 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ (далі Закон №2344-ІІІ) державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Відповідно ст. 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог ст. 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Відповідно приписів ст. 39 Закону №2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

- для пасажира квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у ст. 39 Закону №2344-ІІІ визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень пасажирів.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Згідно ст. 2 Закону №2344-ІІІ, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно п.п.1.2, 1.3, 6.1, 6.2, 6.3 це Положення №340 встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Згідно ст. 18 Закону №2344-ІІІ, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Згідно з визначенням Положення тахограф контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

З урахуванням вищезазначених правових норм колегія суддів доходить висновку, що водії, які здійснюють перевезення на маршруті протяжністю понад 50 км, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 березня 2020 року у справі №823/1199/17.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що п.п.1.4, 1.3, 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385, визначено, що тахограф обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

У відповідності п."а" ч.1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році), компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно ч.3 ст. 10 даної Конвенції, традиційні засоби контролю, зазначені в п.п.1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи п."а" ч.1 ст. 10 вказаної Конвенції, є універсальними для будь-якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

Таким чином, наведений правовий аналіз також, підтверджує висновок, що водії, які здійснюють перевезення на маршруті протяжністю понад 50 км, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Апелянт, обґрунтовуючи свою позицію посилався на висновки Верховного Суду у постанові від 04 липня 2019 року по справі №823/328/17.

Колегія суддів вважає таке посилання необґрунтованими, оскільки у справі №823/328/17 перевезення позивачем здійснювалися на міських транспортних маршрутах, в даній же справі, як і у справі №823/1199/17 (постанова Верховного Суду від 19 березня 2020 року) позивач здійснював перевезення на міжміських транспортних маршрутах.

Підсумовуючи наведене та враховуючи норми діючого законодавства, міжнародні конвенції та висновки Верховного Суду, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить правового висновку, що контроль за роботою водіїв, які здійснюють міжміські пасажирські перевезення, повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин, зокрема, за допомогою тахографу чи індивідуальна контрольної книжки.

Колегія суддів доходить висновку, що оскільки відповідачем в ході перевірки встановлено факт здійснення водієм перевезень на транспортних засобах, які належить позивачу, без оформлення індивідуальної контрольної книжки водія, то оскаржувані постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт є правомірними, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ "Автотранспортне підприємство 15107" є обґрунтованим та правильним.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство 15107" залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2022 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.