Справа № 752/9585/22
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/9585/22
Провадження № 2-а/752/298/22
РІШЕННЯ

Іменем України

16.09.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши в приміщенні суду в місті Києві в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Шматка Є.В. звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції, в якій просив скасувати постанову серії ЕАР № 5505670 від 20.06.2022 року, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначено, що 20.06.2022 року позивача було зупинено працівниками поліції, які попросили пред`явити посвідчення водія. В програмі «Дія» позивачем було пред`явлено посвідчення водія, однак, працівники поліції повідомили позивача про складення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, з чим позивач не погодився та вказав на те, що буде зазначену постанову оскаржувати. В липні 2022 року позивач виявив в поштовій скринці лист, в якому містилась постанова серії ЕАР № 5505670 від 20.06.2022 року про притягнення до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Позивач вказує на протиправність зазначеної постанови, останній, має посвідчення водія, та відсутність пластикового посвідчення водія не може свідчити про те, що позивач був позбавлений права керування ТЗ. Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що позивач правил дорожнього руху не порушував, а відтак, останній, вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У вересні 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами за постановою суду, допустив керування транспортним засобом. Інспектор під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вірно кваліфікував вчинене позивачем правопорушення та вірно застосував норми матеріального права, а тому підстав для скасування спірної постанови немає.

Позивач та його представник після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертались.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національна поліція).

Частиною другою цієї статті передбачено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 217 КпАП України передбачено, що посадові особи, уповноваженні розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, в межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Згідно ст. 254 КпАП України, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до копії постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2021 року у справі № 752/18074/21 та наявної електронної копії зазначеної постанови в автоматизованій системі суду, вбачається, що ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Крім того, із Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 24.09.2021 року, постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2021 року у справі № 752/18074/21, було залишено без змін.

Відповідно до постанови ЕАР № 5505679 від 20.06.2022 року, складеного інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Шаповаленко І.В., Несін В.П. в м. Києві по вул. Голосіївській 20.06.2022 року о 01-28 год. керував автомобілем марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. При цьому вказаною нормою закону передбачено початок строку, з якого особа вважається такою, що позбавлена права керування транспортним засобом.

Відтак, станом на 20.06.2022 року позивач був позбавлений права керування транспортними засобами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Позивач вказує, що мав право на керування автомобілем та не був позбавлений такого права, однак, стороною відповідача надано суду докази того, що на час керування автомобілем позивач був позбавлений такого права постановою суду, яка була залишена без змін судом апеляційної інстанції.

Суд звертає увагу на те, що Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, (із змінами і доповненнями) відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із чинним законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувались вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Так, пунктом 2.1 а) Правил дорожнього руху України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати про собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.4 Правил дорожнього руху, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою право керувати транспортними засобами.

За приписами ст. 72 КАС України, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доводи позивача про те, що він мав право на керування автомобілем та не був позбавлений водійського посвідчення, спростовуються постановою про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлення, останнього, права на керування транспортними засобами на один рік.

На переконання суду, відповідачем в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України було доведено правомірність свого рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст. 126 КУпАП, та наявність в діях позивача складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Крім того, судом встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, та розмір штрафу відповідає санкції ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем винесено постанову із дотримання вимог закону, та позивач керував автомобілем в період коли відповідно до постанови суду був позбавлений такого права, а тому відсутні підстави для скасування спірної постанови, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 126, 245, 251, 252, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 9, 12, 73-77, 90, 229, 242, 244-246, 262, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.П. Чередніченко