Справа № 380/12856/22
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

22 вересня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Львівської міської ради , місцезнаходження: 79008, м.Львів, пл.Ринок, 1 (далі відповідач), у якій позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Львівської міської ради від 01.08.2022 №628 Про демонтаж тимчасових споруд у Франківському районі в частині демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності АДРЕСА_2 (суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2 ).

Ухвалою від 19.09.2022 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

20.09.2022 від представника позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, шляхом: 1) зупинення дії рішення Львівської міської ради 01.08.2022 №628 в частині демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності АДРЕСА_2 (суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2 ); 2) заборони Львівській міській раді та комунальним підприємствам у підпорядкуванні Львівської міської ради проводити демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_2 .

Заява обґрунтована тим, що покійний чоловік позивача ( ОСОБА_2 ) використовував тимчасову споруду на АДРЕСА_2 для здійснення підприємницької діяльності. Після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) тимчасовою спорудою користується його дружина позивач та зазначає, що є її одноосібним власником. З огляду на те, що рішенням Львівської міської ради від 01.08.2022 №628 Про демонтаж тимчасових споруд у Франківському районі передбачено демонтаж вказаної тимчасової споруди, позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи подані заявником матеріали, суддя вважає за можливе розглянути відповідну заяву без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суддя виходив з такого.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені вказаною статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям зазначеної статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який призначений забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим необхідно, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить заявник, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Відповідно до статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Системний аналіз вимог наведених норм дозволяє стверджувати, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у спірному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Частинами 1 і 3 статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, у тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом заявника на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суддя встановив наступне.

22.11.2011 управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради надало ОСОБА_2 погодження проекту кіоску на АДРЕСА_2 , що підтверджується листом від 22.11.2011 №5-11186/2401.

Згідно з даними свідоцтва про смерть від серії НОМЕР_2 від 08.04.2012 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 13.09.1975 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

Відповідно до інформації, зазначеної у свідоцтві про право на спадщину за законом, посвідченим нотаріусом Віблим О.З. та зареєстрованому реєстрі №1930, спадкоємцем ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1

11.11.2016 позивач звернулася до голови депутатської комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища з проханням внести зміни до ухвали від 23.04.2016 №4527 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова», а саме зазначити в такій позивача замість її померлого чоловіка.

Ухвалою Львівської міської ради від 02.03.2017 №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова» затверджено Перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м.Львова, зокрема у пункті 267 зазначений ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Надаючи оцінку заяві представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суддя вказує наступне.

Так, суддя встановив, що заява представника позивача обґрунтована тим, що оскаржене рішення є очевидно протиправним. Водночас, представник позивача у заяві про забезпечення позову не наводить жодних аргументів, що свідчили б про очевидну протиправність рішення Львівської міської ради від 01.08.2022 №628 Про демонтаж тимчасових споруд у Франківському районі. У позовній заяві позивач зазначає, що у відповідача не було правових підстав для прийняття оскарженого рішення, оскільки до серпня 2022 року жодні претензії до спірної тимчасової споруди зі сторони органу місцевого самоврядування не пред`являлись.

На переконання судді, такі доводи є предметом доказування у справі та можуть бути перевірені судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, а наведені заявником підстави не дають підстав для висновку про очевидну протиправність наказу.

Таким чином, суддя відхиляє посилання представника позивача на наявність очевидних ознак протиправності рішення Львівської міської ради від 01.08.2022 №628 Про демонтаж тимчасових споруд у Франківському районі, зважаючи на те, що на етапі вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, суддя позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Суддя зазначає, що суб`єктивне переконання заявника не може свідчити про явну протиправність оскарженого рішення. Окрім цього, суддя наголошує на тому, що вжиття заходів забезпечення позову не може імпліцитно підміняти результати судового розгляду справи по суті.

Інакше трактування змісту інституту забезпечення позову фактично призведе до вирішення адміністративного спору по суті, що є неприпустимим з огляду на стадійність судового процесу.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі 826/9263/17, яка відповідно до частини 5 статті 242 КАС України підлягає обов`язковому врахуванню, наведені підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Суддя також критично оцінює аргумент представника позивача про те, що вона є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 та, відповідно, власником спірного об`єкта. Як вбачається з інформації, зазначеної у свідоцтві про право на спадщину за законом, посвідченим нотаріусом Віблим О.З. та зареєстрованому реєстрі №1930, спадкоємцем ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 . Між тим, у вказаному свідоцтві жодним чином не згадується спірна тимчасова споруда за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, ухвалою Львівської міської ради від 02.03.2017 №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова» затверджено Перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м.Львова. У вказаному переліку (пункт 267) суб`єктом підприємницької діяльності, який користується спірною тимчасовою спорудою, зазначено ОСОБА_2 , а не його дружину ОСОБА_1 .

Також суддя наголошує на тому, що представник позивача не подала будь-яких доказів порушення її прав чи інтересів оскарженим рішенням.

На підставі викладеного суддя зазначає, що заява представника позивача про забезпечення позову не є обґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 154, 243, 248 КАС України, суддя

у х в а л и в :

у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя А.Г. Гулик