Справа № 640/761/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/761/20 Суддя першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби та індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби та індексації, врахувавши виплачені суми.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що грошова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується та виплачується одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідач також зазначає, що індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення в розумінні зазначеного Закону.

Скаржник просить врахувати, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ч. 5 ст. 242 КАС України не врахував правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постановах від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, від 19 червня 2018 року у справі № 825/1138/17, від 18 липня 2018 року у справі № 826/5785/16 та від 03 жовтня 2018 року у справі № 817/1207/17.

Додатково відповідач в апеляційній скарзі наголошує на тому, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду, у зв`язку з чим його позовну заяву слід залишити без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 від позивача не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом Міністра оброни України від 19 липня 2017 року № 490 позивач звільнений з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог ч. 8 ст. 26 вказаного Закону.

У свою чергу наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22 вересня 2017 року № 186 позивача виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського районного у м. Києві військового комісаріату з 22 вересня 2017 року.

Позивачу 22 вересня 2017 року вручено грошовий атестат, який підтверджує виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 99543 грн 75 коп.

Під час визначення розміру грошового забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач не врахував грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 та індексацію грошового забезпечення.

ОСОБА_1 18 листопада 2019 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити розрахунок і виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби з урахуванням зазначеної щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

Листом від 18 грудня 2019 року № 3525 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність правових підстав для врахування щомісячної додаткової грошової винагороди до сум одноразової грошової допомоги при звільненні, а також про те, що індексація грошового забезпечення в період з січня 2016 року до лютого 2018 року не здійснювалася.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалась позивачу до дня звільнення з військової служби, тобто мала постійний характер, в силу положень ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні. Також суд першої інстанції зазначив, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Першочергово колегія суддів вважає необхідним перевірити наявність підстав для залишення позовною заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду. З відповідним клопотанням відповідач звертався також до суду першої інстанції, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою від 28 вересня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч. 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас Кодекс адміністративного судочинства України не містить положень, які регулювали б строк звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду з позовом про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У свою чергу ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення зазначеної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з вказаним рішенням поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні», «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, дійшов висновку, що вказані поняття є рівнозначними, про що зазначено у постанові від 28 липня 2022 року у справі № 300/6805/21.

У вказаній постанові Верховного Суду також зазначено, що до «усіх виплат» (заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати) також належить і виплата вихідної допомоги (незважаючи на те, що відповідно до спеціального законодавства має назву одноразова грошова допомога при звільненні).

Спір у цій справі стосується перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, на яку військовослужбовець має право згідно з умовами проходження військової служби і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому звернення до суду з цим позовом не обмежується будь-яким строком згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції по суті заявлених вимог , колегія суддів враховує, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, а також єдину систему їх соціального та правового захисту встановлює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У відповідності до ч.ч. 2, 4 ст. 9 вказаного Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Положеннями п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889) було встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у п. 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 01 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Між сторонами справи виник спір щодо можливості включення зазначеної грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога.

Заперечення відповідача щодо включення грошової винагороди до складу грошового забезпечення полягають у тому, що вона носить тимчасовий характер. Крім того, спеціальний нормативно-правовий акт встановлює заборону на включення винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої п. 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання Постанови № 889 Міністерство оборони України наказом від 24 жовтня 2016 року № 550 затвердило Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка набрала чинності 16 грудня 2016 року (далі - Інструкція № 550).

Положеннями п. 8 Інструкції № 550 передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п. 9 Інструкції № 550 розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до п. 10 Інструкції № 550 командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за наявності обставин, передбачених у цьому пункті.

На думку відповідача, зазначені умови та особливості виплати винагороди вказують на те, що вона носить тимчасовий характер.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом. Зокрема, згідно з правовою позицією, викладеною в постановах від 10 липня 2020 року у справі № 760/8406/16-а та від 30 вересня 2020 року у справі № 295/11615/17, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

При визначенні тривалості виплати додаткових видів грошового забезпечення для цілей віднесення їх до щомісячних колегія суддів вважає можливим врахувати абз. 3 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Зазначена норма права передбачає, що розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Згідно з довідкою про суми нарахованого грошового забезпечення від 27 жовтня 2017 року щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу у період з вересня 2015 року по серпень 2017 року.

Враховуючи, що протягом 24 останніх календарних місяців перед звільненням позивачу нараховувалася і виплачувалася додаткова грошова винагорода, колегія суддів приходить до висновку, що така виплата є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення ОСОБА_1 та входить до грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Наявність підстав для віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17.

До складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, належить також індексація.

Суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення не регулюється положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що при вирішенні питання щодо віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється і одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, слід субсидіарно застосовувати положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Зокрема, у постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17, від 30 грудня 2020 року у справі № 359/8843/16-а, від 26 січня 2022 року у справі № 520/8887/2020 Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що індексація є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні, є законним і обґрунтованими.

Згідно з довідкою про суми нарахованого грошового забезпечення від 27 жовтня 2017 року за період з вересня 2015 року по серпень 2017 року ОСОБА_1 була виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 3125 грн 56 коп.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при вирішенні справи необхідно враховувати висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, від 19 червня 2018 року у справі № 825/1138/17, від 18 липня 2018 року у справі № 826/5785/16 та від 03 жовтня 2018 року у справі № 817/1207/17.

Разом з тим, за висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

У зв`язку з цим колегія суддів під час апеляційного розгляду вважає необхідним враховувати правову позицію Верховного Суду, що була сформульована пізніше в часі та викладена у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/11679/17, від 31 липня 2019 року у справі № 826/3398/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 826/2447/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 826/3397/17, від 10 липня 2020 року у справі № 760/8406/16-а, від 30 вересня 2020 року у справі № 295/11615/17, від 30 грудня 2020 року у справі № 359/8843/16-а, від 26 січня 2022 року у справі № 520/8887/2020. В указаних судових рішеннях містяться висновки про те, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889 та індексацію.

Отже, доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест