Справа № 520/12943/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 р. Справа № 520/12943/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 08.12.21 по справі № 520/12943/21

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив суд першої інстанції:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у не застосуванні до розрахунку та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 включно, місяць для обчислення індексу споживчих цін(базвого місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року, із урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/8933/2020 від 07.09.2020 р. відповідачем було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 18.09.2018 року., проте застосований останнім розрахунок індексації є таким, що проведений з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з тим, що з 01.12.2015 року в дію вступила нова редакція постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, а тому базовим місяцем для розрахунку індексації з 01.12.2015 року слід вважати січень 2008 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року позов - задоволено.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2014 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року, із нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 по справі №520/8933/2020.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 по справі №520/8933/2020.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій прохав суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року у справі №520/12943/21 - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року у справі №520/12943/21 є незаконним та необґрунтованим, таким, що постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що розпорядженням Директора Департаменту фінансів МО України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2 було призупинено нарахування індексації до окремого розпорядження. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016- лютому 2018 року у Міноборони не було. Крім того, посилається на приписи ст.122 КАС України та зазначає, що строк звернення до суду за вирішенням публічно- правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, а тому відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України або загальний шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України. Вважає, що суд першої інстанції не врахував необхідність застосування до спірних правовідносин норм ст.122,123 України в поєднанні з приписами Закону №731-ІХ, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про залишення адміністративного позову без розгляду.

Крім того, зазначає, що нарахування позивачу компенсації за не виплату індексації, на день звільнення позивача з військової служби - не проводилось, у зв`язку з чим відсутня дата, з якої починається нарахування компенсації втрати строків їх виплати. Вказує, що позивач не звертався з заявами про порушення строків виплат індексації. Посилається, що судом першої інстанції, з абсолютно невідомих підстав, було встановлено строк початку нарахування компенсації частини доходів позивача з 01.01.2016 року.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

При цьому, представником позивача було надіслано до суду апеляційної інстанції заяву, в якій останній прохав справу №520/12943/21 розглянути без участі позивача та представника позивача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач є військовим пенсіонером, проходив військову службу у Збройних Силах України та був звільнений з військової служби, а згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2018 року №207 був виключений із списків особового складу частини.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/8933/2020 від 07.09.2020 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 18.09.2018 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 18.09.2018 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання вказаного рішення відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення.

Позивач зазначає, що відповідачем здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 18.09.2018 року, проте застосований військовою частиною розрахунок індексації є таким, що проведений з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з тим, що з 01.12.2015 року в дію вступила нова редакція постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, тому базовим місяцем для розрахунку індексації з 01.12.2015 року слід вважати січень 2008 року.

На заяву представника заявника листом відповідач повідомив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 по справі № 520/8933/2020 виконано повністю, компенсація втрати частини доходу не здійснювалась, оскільки відповідач своєчасно та в повному обсязі здійснив виплату заявнику.

Також, надано розрахунок індексації грошового забезпечення заявника, який здійснений на виконання рішення суду, з якого вбачається, що індексацію грошового забезпечення розраховано із застосуванням базового місяця січень 2014 року.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у не застосуванні до розрахунку та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 включно, місяць для обчислення індексу споживчих цін (базвого місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року, а також протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення, звернувся до суду з адміністративним позовом (за підписом його представника).

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме січень 2008 є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період 01.01.2016 року по 28.02.2018, а не січень 2014 року як розраховано відповідачем. Крім того, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, які стосуються нарахування та виплати йому компенсації з втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі по тексту - Закон "Про індексацію грошових доходів населення").

Згідно зі ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Приписами ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 1 ст.4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Так, з матеріалів даної справи вбачається, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/8933/2020 від 07.09.2020 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 18.09.2018 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 18.09.2018 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Зазначене вище рішення суду першої інстанції набрало законної сили згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень 07.10.2020 року.

Колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 16.09.2020 по справі №815/2590/18.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, у т.ч. судової практики Верховного Суду, грошове забезпечення військовослужбовців підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія яка надається для соціальної підтримки населення в умовах зростання цін, а державні соціальні гарантії обов`язкові для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

В даному випадку право позивача на отримання індексації грошового забезпечення визнано судом першої інстанції в межах справи №520/8933/2020, рішення якого набрало законної сили.

Відповідно, доводи апеляційної скарги про те, що розпорядженням Директора департаменту фінансів МО України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 було призупинено нарахування індексації до окремого розпорядження, а в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016- лютому 2018 року у Міноборони не було, є необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам.

Так, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/8933/2020 від 07.09.2020 р. відповідачем було виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення (лист Військової частини №175/646) за період 01.01.2016 по 18.09.2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №2943 від 27.11.2020 року та розрахунком індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , які наявні в матеріалах справи (а.с. 29-30).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення позивача за період 01.01.2016 по 18.09.2018 року відповідачем було застосовано базовий місяць - січень 2014 року.

Відповідно ч.2 ст.6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі по тексту - Порядок №1078).

Згідно із п.1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Постановою Кабінету Міністрів України №77 від 11.02.2016 внесено зміни в абзаці 2 пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за № 1078, та цифри "101" замінено цифрами "103.

Абзац 2 пункту 1-1 зі змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 77 від 11.02.2016 - застосовується з 01.01.2016.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" були внесені значні зміни у Порядок №1078 у зв`язку з чим з 01.12.2015 вступили в дію нові правила індексації заробітної плати.

Так, відповідно до п.5 Порядку № 1078 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Отже, із прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 за №1013 змінилась процедура визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.

Таким місяцем (базовим) є той, в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці.

Колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" було збільшено грошове забезпечення військовослужбовців. Зазначена постанова набрала чинності з дня втрати чинності указів Президента України, що визначають умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу державних органів, але не раніше ніж 01 січня 2008 року.

Указ Президента України "Про внесення зміни до Указу Президента України від 14.04.1999 за №379 та визнання такими, що втратили чинність деяких указів Президента України" набрав чинності з 01.01.2008.

Отже, із прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 за №1013 базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення є не місяць зростання грошових доходів військовослужбовця (в тому числі у зв`язку із встановленням надбавок, виплати премії), а саме місяць, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що навіть за умов виплати у період проходження військовослужбовцем військової служби його роботодавцем (суб`єктом владних повноважень) на користь такого військовослужбовця щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, тобто збільшення розміру його грошового забезпечення, вказаним збільшенням не відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) останнього.

Так, підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) військовослужбовців відбулось згідно з Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, яка набрала чинності 01.03.2018, та якою затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

Доказів підвищення у період з 01.01.2008 року (після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007) по 28.02.2018 тарифної ставки (посадового окладу) позивача матеріали справи не містять (з 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017).

Отже, в даному випадку саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період 01.01.2016 року по 28.02.2018, а не січень 2014 року, як було розраховано відповідачем.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходу, колегія суддів зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі по тексту - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (далі по тексту - Порядок № 159).

Стаття 2 Закону №2050-IIІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пунктами 2, 3 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100 (пункт 4 Порядку № 159).

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

Водночас, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вищевказані висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 09.12.2021 року у справі №400/902/19 та від 08.11.2021 року у справі №460/8138/20.

Окрім того, колегія суддів Верховного Суду, розглядаючи справу №240/11882/19 зазначила, що у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

При цьому, щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що нарахування позивачу компенсації за не виплату індексації, на день звільнення позивача з військової служби - не проводилось, у зв`язку з чим відсутня дата, з якої починається нарахування компенсації втрати строків їх виплати, а також посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не звертався з заявами про порушення строків виплат індексації, то колегія суддів відхиляє наведені посилання, оскільки вони жодним чином не спростовують право позивача, з огляду на наведені вище висновки, на нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходу у спірних правовідносинах.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, з абсолютно невідомих підстав, було встановлено строк початку нарахування компенсації втрати частини доходів позивача з 01.01.2016 року, оскільки з матеріалів даної справи вбачається, що саме з 01.01.2016 року повинна була бути виплачена позивачу індексація грошового забезпечення, і оскільки з вказаної дати позивачу неправомірно не виплачувалася відповідачем така індексація, то на суми такої індексації має виплачуватися компенсація втрати частини доходів. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні визначив період індексації в зв`язку з невиплатою якої повинна бути виплачена компенсація втрати частини доходів позивача.

Враховуючи вищенаведені висновки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2014 року та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року, із нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 по справі №520/8933/2020 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 по справі №520/8933/2020.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно - правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, а тому відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України або загальний шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України, у зв`язку з чим наявні підстави для залишення адміністративного позову без розгляду, що не було враховано судом першої інстанції, то колегія суддів відхиляє наведені висновки, як помилкові, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 28 липня 2022 року по справі № 300/6805/21.

Частиною першою статті 233 КЗпП України (в редакції на момент предявлення адміністративного позову у даній справі), яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

При цьому, частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 12 травня 2022 року по справі №280/9017/20.

Офіційне тлумачення положення частини другою статті 233 КЗпП України надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

Таким чином, з огляду на наведене вище, на заявлені позивачем вимоги у даній справі не поширюються приписи ч.5 ст.122 КАС України щодо місячного строку звернення до суду з позовом, а тому колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для застосування судом апеляційної інстанції заходів, передбачених ст.123 КАС України та залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно з огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував необхідність застосування до спірних правовідносин норм ст.122,123 України в поєднанні з приписами Закону №731-ІХ, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про залишення адміністративного позову без розгляду є помилковими.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

Враховуючи те, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 по справі № 520/12943/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Г.Є. Бершов