Справа № 185/4967/21 (2-а/185/1/22)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 185/4967/21 (2-а/185/1/22)

головуючий суддя І інстанції Болдирєва І.М.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2022 року в адміністративній справі № 185/4967/21 (2-а/185/1/22) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, головного спеціаліста Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Малєжик Тетяни Анатоліївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, головного спеціаліста Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Малєжик Тетяни Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення від 22.04.2021 року серії МДН 001656 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.

Скасовано постанову заступника начальника Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Шевченко О.В. про накладення адміністративного стягнення ПН МДН 001655 від 22 квітня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення - штраф у сумі 1700 грн.

Закрито справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 203 Кодексу України відносно ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що з огляду на допущене позивачем адміністративне правопорушення, оскаржувана постанова була прийнята обґрунтовано та з дотриманням приписів чинного законодавства.

ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 22.04.2021 року відповідачем була прийнята постанова у справі про адміністративне правопорушення серії МДН № 4394175.

Відповідно до вказаної постанови, позивач з 2013 року перебуває в Україні без реєстрації та за документом, термін дії якого закінчився у 2020 році.

На підставі вказаного, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700.00 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач звернулась до суду з метою захисту порушених прав.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова була прийнята відповідачем з порушенням приписів чинного законодавства, що свідчить про необхідність її скасування.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 222-2 КУпАП, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 200, 201, частина перша статті 203, стаття 203-1 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Приписами ч. 1 ст. 203 КУпАП встановлено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що міграційний орган уповноважений через своїх працівників притягувати іноземців та осіб без громадянства до адміністративної відповідальності за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень, зокрема за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.04.2021 року відповідач постановою серії ПН МДН 001655 притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови, під час проведення безвиїзної перевірки дотримання іноземцями правил перебування на території України, виявлено гр. ОСОБА_1 , яка перебуває в України з порушенням міграційного законодавства. При розгляді справи додатково встановлено, що позивач з 2013 року по теперішній час перебуває в Україні без реєстрації та за документом, термін дії якого закінчився у 2020 році.

Так, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 203 КУпАП характеризується саме наявністю умисної вини.

Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Між тим, як вбачається зі змісту спірної постанови, відповідачем під час вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлювався факт наявності умислу в діях останньої які були пов`язані з порушенням правил перебування на території України, а відповідно, як наслідок і наявність складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, що свідчить про протиправність останньої та необхідність скасування.

Поряд з вказаним, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» установлено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 р. №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення, що оскаржується, зазначив, що оскільки адміністративне правопорушення та спірна постанова була прийнята відповідачем в період дії карантину, то останнім було порушено вимоги пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, тому як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач з 2013 року перебуває без реєстрації на території України, що спростовує настання цього порушення в період чи внаслідок встановлення карантину.

Не встановлювались вказані обставини і відносно документа, термін дії якого закінчився в 2020 році, а саме як це перешкоджало позивачу в період дії карантину його продовжити, що є підставою, відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції шляхом викладення його в редакції даної постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2022 року в адміністративній справі №185/4967/21 (2-а/185/1/22) змінити в частині мотивів його прийняття, виклавши останній в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко