Справа № 140/4801/22
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4801/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1, ВЧ НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 2, центр комплектування) про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо забезпечення реалізації права ОСОБА_2 на проходження служби тільки за місцем проживання на території Волинської області відповідно до статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію; про скасування наказу на мобілізацію ОСОБА_2 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_2 з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , який на даний час проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 . Позивач вважає, що її чоловіка було призвано на військову службу з порушенням вимог статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки у нього на вихованні є троє і більше дітей віком до 18 років.

Звертає увагу на ту обставину, що її чоловіку в порушення норм вказаного Закону та Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не забезпечено можливості проходження медичної комісії та зараховано на військову службу без його згоди. Також без згоди військовослужбовця його направлено для проходження військової служби у район проведення бойових дій.

Крім того, вказує на те, що командуванням військової частини не було належним чином розглянутий рапорт ОСОБА_2 про звільнення його з військової служби. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 12.09.2022 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у даній справі співпозивача ОСОБА_2 .

У відзиві на позов відповідач 1 позовні вимоги заперечив та зазначив, що з 04.03.2022 мобілізованого ОСОБА_2 зараховано на військову службу за призовом у воєнний час на всі види забезпечення, а з 05.03.2022 - на котлове забезпечення.

Військовозобов`язаного було признано у військову частину за місцем його проживання, так як військова частина знаходиться на території Волинської області. Пізніше його було відряджено у район виконання військовою частиною бойових завдань. Направлення військовослужбовця у відрядження не означає переведення його до іншого місця служби, так як він залишається військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 .

Також, звертає увагу на те, що ОСОБА_2 протягом березня-червня 2022 року не заявляв про бажання не бути призваним на військову службу у зв`язку з наявністю у нього неповнолітніх дітей, що свідчить про його добровільну згоду на проходження служби.

Вказує на те, що вичерпні підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану визначені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу». При цьому, наявність трьох і більше неповнолітніх дітей не може слугувати підставою для видання наказу про звільнення з військової служби. З цих підстав просить в позові відмовити.

Відповідач 2 у поданому суду відзиві позовні вимоги заперечив та вказав, що ОСОБА_2 було мобілізовано на військову службу у відповідності до норм чинного Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 знаходиться на території Волинської області. При призові на військову службу, ОСОБА_2 не повідомляв центр комплектування про те, що у нього на утриманні знаходиться п`ятеро неповнолітніх дітей.

Вказує на те, що підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», до яких наявність трьох і більше неповнолітніх дітей не відноситься. Також звертає увагу на те, що у позивача відсутні документи. які дають їй право представляти свого чоловіка у суді. Враховуючи наведене просить в задоволені позову відмовити.

Крім того, суд наголошує, що за змістом статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України.

Отже, заявлені у відзивах відповідачів клопотання про залишення позову без розгляду не підлягали судом вирішенню по суті, так як вони повинні викладатись окремо у письмовій формі.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 05.04.2009 (а.с.5).

На вихованні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебуває п`ять неповнолітніх дітей, 2010, 2013, 2015, 2017, 2019 років народження, про що свідчать копії свідоцтв про народження (а.с.11-15).

04.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 було мобілізовано та зараховано в списки комплектування ВЧ НОМЕР_1 резервістів (військовозобов`язаних) (а.с.34-36).

Наказом т.в.о командира ВЧ НОМЕР_1 №49 від 04.03.2022 рядового ОСОБА_2 зараховано на військову службу за призовом у воєнний час на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення з 05.03.2022 (а.с.37).

Відповідно до наказу № 50 від 05.03.2022 ОСОБА_2 відряджено в район виконання завдання для виконання бойових завдань на території України (а.с.38).

22.07.2022 ОСОБА_2 подано рапорт про звільнення його з військової служби (а.с.23).

Жодного рішення за результатами розгляду вказаного рапорту відповідачем 1 до матеріалів справи не долучено.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, та спірному рішенню, суд враховує такі нормативно-правові акти.

За змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення .

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а.

При цьому порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З цього приводу суд звертає увагу, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення.

Предметом спірних правовідносин в даній справі є питання прийняття, проходження та звільнення з публічної служби ОСОБА_2 та прийняті відносно цього акти суб`єктами владних повноважень, є за своїм змістом актами індивідуальної дії, які стосуються саме вказаної особи.

У даній справі з позовом звернулась ОСОБА_1 , яка не має ніякого відношення до проходження публічної служби ОСОБА_2 та прийнятих рішень з цього приводу відповідачами.

Позивач не навела жодних доказів щодо існування реального негативного впливу безпосередньо на її права та, що відповідачі своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю порушили її права, свободи чи інтереси, та що в неї виникло право на звернення до суду за їх захистом.

У даному випадку в позивача відсутнє порушення прав чи обов`язків у зв`язку із прийняттям, проходженням та звільненням з публічної служби ОСОБА_2 , а відтак це не породжує для ОСОБА_1 і права на судовий захист

На даний час будь-яких рішень, дій чи бездіяльності, які б порушували права, свободи чи інтереси позивача, що потребують судового захисту, відповідачами не приймалося та не вчинялося.

В даному випадку, позивач звернулася за захистом прав, які жодним чином відповідачами не порушені.

Отже, суд зазначає, що в разі якщо фактично спору між сторонами не існує, то спірні правовідносини не виникають, а відтак, і право на звернення до суду не може бути реалізоване.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк