Справа № 480/8790/21
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 р. Справа № 480/8790/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бершова Г.Є.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, по справі № 480/8790/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області , Головного управління ДПС у Сумській області

про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області про стягнення з Головного управління ДПС у Сумській області середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 314683,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.08.2019 позивач був призначений на посаду начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області у порядку переведення з посади начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Сумській області.09.04.2020 Головним управлінням ДПС у Сумській області було прийнято наказ № 62-о, яким позивача звільнено з займаної посади. При звільненні з позивачем проведено лише частково розрахунок, а саме: сума коштів в розмірі 5256,06 грн виплачена 10.04.2020, інша сума коштів в розмірі 1457,63 грн виплачена 04.08.2021, а сума в розмірі 4328,66 грн виплачена лише 31.08.2021. Затримка в розрахунках з 10.04.2020 по 31.08.2021 склала 346 робочих днів.

Посилаючи на положення ст. 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 314690,46 грн, виходячи із розміру середньоденного заробітку 909,51 грн та тривалості прострочення 346 днів.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.01.2022, позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 11573 ( одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят три) грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати у частині відмовлених позовних вимог та прийняти у цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано наявність підстав для виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у повному розмірі.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач 20.08.2019 був призначений на посаду начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області у порядку переведення з посади начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Сумській області. 09.04.2020 Головним управлінням ДПС у Сумській області було прийнято наказ № 62-о, яким позивача звільнено з займаної посади. (а.с. 5-7).

При звільненні з позивачем проведений частковий розрахунок, а саме: сума коштів в розмірі 5256,06 грн виплачена 10.04.2020 (а.с.8).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 у справі № 480/2076/20 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 26.02.2020 № 13-ф «Про невиплату надбавки ОСОБА_1 », визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 26.02.2020 № 12-ф «Про преміювання працівників Головного управління ДПС у Сумській області за січень-лютий 2020 року» в частині зменшення премії за лютий 2020 року на 100 % начальнику управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 надбавку за інтенсивність праці за період з 01.02.2020 по 29.02.2020 та премію за лютий 2020 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 у справі № 480/7533/20 визнано протиправним та скасовано накази Головного управління ДПС у Сумській області від 27.03.2020 № 22-ф «Про невиплату надбавки ОСОБА_1 » та від 25.03.2020 № 19-ф «Про преміювання працівників Головного управління ДПС у Сумській області за березень 2020 року» в частині зменшення премії за березень 2020 року на 100 % начальнику управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 надбавку за інтенсивність праці за період з 01.03.2020 по 31.03.2020 та премію за березень 2020 року.

На виконання судових рішень кошти в розмірі 1457,63 грн виплачені 04.08.2021 року, сума в розмірі 4328,66 грн виплачена 31.08.2021, що підтверджується меморіальними ордерами та платіжними дорученнями (а.с. 9-12) та не заперечується відповідачем.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5256,06 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Судовим розглядом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні.

Так, відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

У цьому випадку позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на отримання надбавки за інтенсивність праці за період з 01.02.2020 по 29.02.2020 та з 01.03.2020 по 31.03.2020, а також премії за лютий 2020 року та за березень 2020 року просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.04.2020 по 31.08.2021.

Враховуючи, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.04.2021 по справі № 120/3857/19-а.

Щодо суми стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19, зазначав що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (постанова Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судовим розглядом встановлено, що при звільненні (10.04.2020) ОСОБА_1 відповідачем не виплачено суми надбавки за інтенсивність праці за період з 01.02.2020 по 31.03.2020, а також премії за лютий 2020 року та за березень 2020 року у розмірі 5786,29 грн.

Вказана сума фактично виплачена двома платежами, а саме: 04.08.2021 у розмірі 1457,63 грн та 31.08.2021 у розмірі 4328,66 грн.

Отже, вказані виплати сплачені позивачу поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

При визначенні розміру суми компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача (11573 грн) судом першої інстанції було враховано розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, період затримки,обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, принцип справедливості та співмірності.

Судом першої інстанції проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки належних позивачу виплат, з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц.

Так, з урахуванням довідки відповідача від 04.10.2021 №166/і/18-28-10-02-11-03 середньоденний заробіток позивача складає 596,75 грн.

При обрахунку середньоденного заробітку відповідач не врахував виплат позивачеві надбавки за інтенсивність праці за період з 01.02.2020 по 31.03.2020, а також премії за лютий 2020 року та за березень 2020 року усього у розмірі 5786,29 грн у зв`язку з чим колегія суддів бере до уваги розрахунок, зроблений позивачем.

При цьому, позивач у позові розраховує середньоденний заробіток у розмірі 909,49 грн.

У зв`язку із наведеним колегія судді наводить власний розрахунок середньоденного заробітку позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу, з урахуванням про виплату премій та надбавок (а.с. 28, 29) фактично нарахована заробітна плата за лютий 2020 у розмірі 14743,6 грн (посадовий оклад 6760 грн, надбавка за ранг 480 грн, надбавка за вислугу держслужбовців 2433,60 грн, премія 2028 грн, надбавка за інтенсивність праці 3042 грн) та за березень 2020 у розмірі 5265,58 грн (посадовий оклад 2414,29 грн, надбавка за ранг 171,43 грн, надбавка за вислугу держслужбовців 869,14 грн, премія 724,29 грн, надбавка за інтенсивність праці 1086,43 грн).

Усього заробітна плата позивача за лютий-березень 2020 року склала 20009,18 грн.

Відповідно, середньоденний заробіток позивача складає 909,51 грн (заробітна плата за лютий-березень 2020 року / 22 фактично відпрацьованих днів у лютому-березні 2022 року).

Загальний розмір надбавки за інтенсивність праці за період з 01.02.2020 по 31.03.2020, а також премії за лютий 2020 року та за березень 2020 року, що були виплачені позивачу складають 5786,29 грн.

Отже, у зв`язку із затримкою виплати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 314690,46 грн (909,51 грн (середньоденний розмір грошового забезпечення) х на 346 дні (кількість робочих днів затримки)).

З аналізу даних, розміщених на офіційному сайті Національного банку України, встановлено, що на дату звільнення позивача розмір облікової ставки НБУ становив 10% річних. Враховуючи суму недоотриманих коштів 5786,29 грн, 10 % річних від цієї суми становитиме 578,63 грн, тобто 1,59 грн за день затримки розрахунку (578,63:365). Враховуючи загальний період затримки розрахунку, що становить 507 календарних днів, середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні становитиме 806,13 грн (1,59 грн х 507).

З огляду на викладене, виходячи з принципу розумності, справедливості, пропорційності та співмірності ймовірних втрат позивача через неповний розрахунок при звільненні, колегія суддів дійшла висновку, що обрахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача мала складати 806,13 грн, проте судом першої інстанції визначено суму до стягнення у розмірі 11573 грн.

Разом з цим, враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не порушує прав позивача, а отже не підлягає скасуванню.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 12, 23, 31, 33, 90, 257, 263, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 по справі № 480/8790/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий