Справа № 160/11627/21
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

13 вересня 2022 року справа № 160/11627/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

при секретарі Діденко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 (суддя Лозицька І.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним рішення та зобов`язання поновити інвалідність

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.07.2021 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», в якій позивач просить:

- визнати протиправним рішення - консультативний висновок № 121 від 24.04.2021;

- зобов`язати поновити позивачу інвалідність 3 групи загальне захворювання за період з 21.04.2015 по 21.04.2018 (встановлену до 01.05.2018) та з 01.05.2018 по 04.07.2019.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2021, прийнятому в спрощеному провадженні, відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено без урахування вимог передбачених пунктом 1.15 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затверджену наказом МОЗ України № 561 від 05.09.2011.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

ОСОБА_1 з 2009 року визнаний особою з інвалідністю 3 групи, загальне захворювання строком до 01.09.2010 з датою чергового переогляду 06.08.2010, що підтверджується довідкою Міжрайонної МСЕК № 2 м. Маріуполь № 102453 від 06.08.2009.

Відповідно до довідки Міжрайонної МСЕК № 2 м. Маріуполь № 040519 від 07.10.2011 позивачу визначена інвалідність 3 групи, загальне захворювання строком до 01.11.2012 з датою чергового переогляду 07.10.2012.

Відповідно до довідки Міжрайонної МСЕК № 2 м. Маріуполь № 389399 від 07.12.2012 позивачу визначена інвалідність 3 групи, загальне захворювання строком до 01.01.2014 з датою чергового переогляду 07.12.2013.

Відповідно до довідки Міжрайонної МСЕК № 2 м. Маріуполь № 471467 від 13.01.2014 позивачу визначена інвалідність 3 групи, загальне захворювання строком до 01.02.2015 з датою чергового переогляду 13.01.2015.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК, виданої Міжрайонною МСЕК № 3 м.Донецьк № 436520 від 21.04.2015, позивачу визначена інвалідність 3 групи, загальне захворювання строком до 01.05.2018 з датою чергового переогляду 21.04.2018.

Відповідно до довідки Міжрайонної МСЕК № 3 м. Донецьк № 060268 від 15.08.2018 позивачу визначена інвалідність 3 групи, загальне захворювання строком до 01.09.2021 з датою чергового переогляду 15.08.2021.

Відповідно до довідки Міжрайонної МСЕК № 2 м. Маріуполь № 073789 від 17.07.2019 визначена інвалідність 3 групи, загальне захворювання строком до 01.08.2021 з датою чергового переогляду 17.07.2021.

В період з 10.10.2013 по 28.05.2019 позивач відбував покарання в Донецькій виправній колонії, що підтверджується довідкою про звільнення № 58226.

05.03.2021 року позивач звернувся до головного експерта Донецької області через Міжрайонну МСЕК № 2 м. Маріуполь із заявою про врахування строку за 3 групою інвалідності, загального захворювання за період з 21.04.2015 по 04.07.2019 на підставі діючого законодавства України, підтвердити цей строк відповідними довідками встановленого зразка та з подальшим їх наданням до органів Пенсійного фонду та соціального захисту населення.

Донецьким обласним центром медико-соціальної експертизи ця заява була направлена до Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи та перенаправлена до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України».

За результатами заочного розгляду медико-експертної документації позивача був прийнятий консультативний висновок позаштатної загальноінститутської медико-експертної комісії ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» № 121 від 24.04.2021, відповідно до якого встановлено, що врахування строку за 3 групою інвалідності, загального захворювання за період з 21.04.2015 по 04.07.2019 не відповідає чинному законодавству.

Вважаючи протиправним висновок відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 69 Основ законодавства України про охорону здоров`я експертиза стійкого розладу функцій організму здійснюється медико-соціальними експертними комісіями, які встановлюють ступінь та причину інвалідності, складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначають реабілітаційні заходи відповідно до Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні». Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Кабінет Міністрів України постановою № 1317 від 03.12.2009 затвердив Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідно до п.1 Положення про медико-соціальну експертизу це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пунктів 3-5 Положення медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері, та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.

Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу (п.15 Положення).

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п.17 Положення).

Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я (п.18 Положення).

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою (п.19 Положення).

Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (п.20 Положення).

Відповідно до п.1 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності це Положення визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями.

Медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи. (п.3 Положення)

Лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (п.22 Положення).

Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

Відповідно до пункту 24 Положення, МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення вимоги про визнання протиправним та скасування Консультативного висновку № 121 від 24.04.2021, апеляційний суд зазначає, що консультативний висновок Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» має для МСЕК рекомендаційний характер, оскільки в силу положень п. 19 Положення про медико-соціальну експертизу саме Комісія (колегіально) приймає рішення про визнання хворого особою з інвалідністю або відмовляє у встановлені такого статусу. Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що означений Консультативний висновок не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

У рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Тобто, позивач оскаржує консультативний висновок науково-дослідного інституту, який відповідно до пункту 24 Положення № 1317 для МСЕК має рекомендаційний характер та не породжує жодних правових наслідків для позивача, оскільки вирішення питання про встановлення інвалідності та ступеня інвалідності належить до повноважень МСЕК.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.15 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затверджену наказом МОЗ України № 561 від 05.09.2011, якщо строк переогляду особи пропущено з поважних причин, інвалідність поновлюється МСЕК з дня її зупинення, але не більше ніж за три роки.

Разом з тим, позивачем пред`явлено позов не до МСЕК а до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», який не наділений повноваженнями приймати рішення віднесені до компетенції МСЕК.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 без змін.

Постанова набирає законної сили з 13.09.2022 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України..

Головуючий А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова