Справа № 360/1393/22
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2022 року Справа № 360/1393/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку загального позовного провадження в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області визнання дій протиправними, стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2022 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач, ГУНП в Київській області), у якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 24 дні невикористаної щорічної чергової відпустки за період з 22.09.2016 по 01.10.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення у сумі 16 568,64 грн;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 24 дні невикористаної щорічної чергової відпустки за період з 22.09.2016 по 01.10.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення у сумі 16 568,64 грн;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме сплачений судовий збір відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» у сумі 992,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 4 600,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що з 22.09.2016 по 01.10.2020 він проходив службу в органах Національної поліції України на посадах слідчого, старшого слідчого та заступника начальника відділення слідчого відділу територіальних підрозділів Головного управління Національної поліції у Київській області.

Наказом ГУНП в Київській області № 277 о/с від 25.09.2020 відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника начальника 1-го відділення з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів слідчого відділу Бориспільського відділу поліції ГУНП в Київській області, 01.10.2020 звільнено зі служби в поліції.

Позивач звернувся до відповідача із листом щодо надання інформації про кількість невикористаних ним календарних днів щорічної чергової відпустки за 2016-2020 роки.

Листом ГУНП в Київській області № В -1007 від 22.10.2021 повідомлено, що позивач має невикористану щорічну відпустку, а саме за 2016 рік щорічна чергова відпустка не використана повністю (тобто позивач має 7 днів невикористаної щорічної чергової відпустки, так як у 2016 році відпрацював 3 повних місяці, а саме з 22.09.2016 по 31.12.2017, виходячи з наступного розрахунку: 30/12=2,5х3=7.5), не використана частина щорічної чергової відпустки за 2018 рік складає 17 діб.

Таким чином, позивач станом на день звільнення зі служби в поліції, а саме на 01.10.2020 має в загальному 24 дні невикористаних минулорічних щорічних чергових відпусток. Однак, відповідачем при звільненні позивача не виплачено компенсацію за 24 дні невикористаних минулорічних щорічних чергових відпусток.

Також позивач звернувся з листом до відповідача щодо виплати компенсації за 24 дні невикористаних минулорічних щорічних чергових відпусток за 2016, 2018 роки, на що листом ГУНП в Київській області від 09.11.2021 № 29/В-889 повідомлено, що відповідно до положень Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та «Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, позивачу виплачено грошову компенсацію лише за невикористану в році звільнення відпустку (тобто за 2020 рік) за 06 діб.

Вважає дії відповідача з приводу нездійснення виплати компенсації за дні невикористаних минулорічних щорічних чергових відпусток неправомірними та такими, що порушують права та інтереси позивача, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 22.02.2022 позовну заяву залишено без руху запропоновано позивачу протягом семи календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 992,40 грн.

Ухвалою суду від 11.05.2022 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 17.06.2022 призначено справу № 360/1393/222 до розгляду в порядку загального позовного провадження, запропоновано сторонам надати заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 30.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у письмовому провадженні, оскільки всі учасники справи надали заяви про розгляд справи без їхньої участі.

23.05.2022 через систему «Електронний суд» від Головного управління Національної поліції в Київській області у справі надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на наступне.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейським (включаючи компенсацію за невикористану відпустку, яка є складовою грошового забезпечення) регулюються спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про Національну поліцію» та затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 № 260. Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

Так, ст. 92 та ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено види та порядок обчислення відпусток поліцейським. Зокрема, у п. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Також відповідно до п. 11 тієї же статті Закону, за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки.

Крім того, відповідно до абз. 7 п. 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 - за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2016, 2018, 2020 роки - на відміну від вимог статті 24 Закону України "Про відпустки ", пунктом 10 статті 93 Закону "Про Національну поліцію" визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції станом на день звільнення кількість невикористаних днів щорічної відпустки в році звільнення складала 06.

Крім того, згідно із пунктами 1,2 статті 94 Закону поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Норми ж, викладені в пункті 2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, передбачають обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, виплати компенсації за невикористанні відпустки, яке провадиться виходячи з виплат за останні 1 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

На думку відповідача, зазначена норма до поліцейських застосовуватись не може, оскільки виплата компенсації за невикористану в році звільнення відпустки визначено Законом, постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", а також Порядком та умовами.

Виплата грошової компенсації поліцейським за невикористанні дні відпусток за періоди, які передують року звільнення, Законом не передбачено, а отже для її здійснення законних підстав немає.

Таким чином, у місяці звільнення ОСОБА_1 було нараховано грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку за 06 діб у розмірі 1511, 99 грн та після утримання обов`язкових податків та зборів виплачено разом із грошовим забезпеченням та індексацією грошового забезпечення в загальній сумі 10305, 54 грн.

На підставі вищевикладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем надано заяву від 20.06.2022 про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідачем 05.08.2022 надано заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями паспорту громадянина України, картки фізичної особи-платника податків.

Відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 позивач з 04.08.2010 по 25.07.2014 працював в органах внутрішніх справ України, з 22.09.2016 по 01.10.2020 - в Національній поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 25.09.2020 № 27-ос ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 01.10.2020.

Згідно із листом від 22.10.2021 В № 1007 позивачем не використана відпустка за 2016 рік та частина щорічної невикористаної за 2018 рік у кількості 17 діб.

Інформаційними довідками про суми грошового забезпечення та інші нараховані та виплачені суми ОСОБА_1 компенсація за невикористані дні щорічних відпусток за 2016 та 2018 роки позивачу не виплачувалась.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19, від 11 лютого 2021 року у справі № 160/13220/19 та від 31 березня 2021 року у справі № 320/3843/20.

З наведених підстав суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача, що за спеціальним законодавством, якими є Закон № 580-VIII та Порядок № 260, поліцейські мають право на отримання виключно компенсації за невикористану в році звільнення зі служби відпустку.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним щорічну основну оплачувану відпусту за 2016 рік та за частину основної відпустки у кількості 17 діб за 2018 рік.

Проте, всупереч положень статті 24 Закону № 504/96-ВР та статті 83 КЗпП України відповідач при звільненні позивача зі служби в поліції не нарахував та сплатив останньому компенсацію за всі дні невикористаної відпустки.

Суд зазначає, що відсутність в наказі про звільнення відомостей про виплату позивачу компенсації за невикористані дні відпустки минулих періодів не позбавляє позивача права на отримання відповідної гарантованої трудовим законодавством компенсації, тому жодним чином не впливають на результат розгляду даної справи. Крім того, відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу про звільнення позивача щодо кількості діб невикористаної відпустки.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає таке.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (№ рішення в ЄДРСР 54398764).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за період з 22.09.2016 по 01.10.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 01.10.2020;

зобов`язати Головне управління Національної поліції у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової відпустки за період з 22.09.2016 по 01.10.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 01.10.2020.

У задоволенні позовних вимог майнового характеру про стягнення грошової компенсації за 24 дні невикористаної щорічної чергової відпустки за період з 22.09.2016 по 01.10.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення у сумі 16 568,64 грн слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з положеннями статей 5 та 245 КАС України адміністративний суд, встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, повинен визнати такі рішення, дії або бездіяльність протиправними і зобов`язати відповідача провести нарахування та/або виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 992,40 грн судового збору.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 992,40 грн.

Щодо розподілу витрат на правову допомогу у сумі 4 600,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частинами другою, третьою статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

До позовної заяви представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 31.01.2022, укладений між ОСОБА_2 , яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5804/10 від 30.08.2016 (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт) з додатком № 1, розрахунок витрат на правничу допомогу від 31.01.2022 на підставі договору від 31.01.2022.

Так, відповідно до пункту 9 договору від 31.01.2022 про надання правничої допомоги розмір та порядок оплати гонорару встановлюється додатком № 1 до договору.

Відповідно до умов, визначених у додатку № 1 до договору від 31.01.2022, розмір гонорару за консультування, складання процесуальних документів та представництво інтересів клієнта складає 1000 грн за годину надання правничої допомоги (пункт 2); за прийняття зобов`язань адвокатом перед клієнтом при підписанні договору про надання правничої допомоги клієнт сплачує гонорар, при цьому сторони підписують акт про надання правничої допомоги за прийняття доручення на надання правничої допомоги (пункт 3); фактичні витрати, які поніс адвокат, і які були необхідні для належного виконання доручення не входять в розмір гонорару (пункт 5).

Згідно із розрахунком від 31.01.2022, підписаним адвокатом Мохонько О.О., правова допомога, надана ОСОБА_1 , полягала у наступному:

- вивчення документів клієнта щодо наявності підстав для нарахування грошових коштів за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016, 2018 роки - 0,5 год., 800,00 грн;

- вивчення та аналіз відповідей на листи клієнта від Головного управління Національної поліції в Київській області щодо ненарахування грошових коштів за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016, 2018 рік - 0,5 год., 800,00 грн;

- складання позовної заяви до Луганського окружного адміністративного суду - 3 год., 3000,00 грн.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Такі документи повинні містити відомості, що безперечно свідчать про здійснення позивачем відповідних витрат, пов`язаних із розглядом в суді даної справи. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Акта про надання правничої допомоги, передбаченого пунктом 3 додатку № 1 до договору від 31.01.2022, доказів оплати наданих послуг суду не надано.

Таким чином, станом на дату розгляду справи не надано документів, що свідчать про оплату позивачем адвокату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвоката, та акта про надання правничої допомоги, підписаного сторонами, тому станом на теперішній час відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (місцезнаходження: вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, ) визнання дій протиправними, стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за період з 22.09.2016 по 01.10.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 01.10.2020;

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової відпустки за період з 22.09.2016 по 01.10.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 01.10.2020.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська