Справа № 460/18515/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/18515/22 пров. № А/857/10988/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Матковської З.М., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Кардаш В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року, ухвалене суддею Зозулею Д.П. у м. Рівне в порядку письмового провадження у справі № 460/18515/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.07.2021 року в межах виконавчого провадження № 65461712.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не вчинив жодних дій на виконання судового рішення, а тому необґрунтовано повернув виконавчий документ стягувачу.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що за результатами виконання судового рішення встановив те, що у боржника Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області немає майна чи коштів на які можливо звернути стягнення.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити із 17.07.2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 року №769-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), з урахуванням нарахованих і виплачених на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі № 460/233/19 коштів у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 „Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Рішення суду набрало законної сили 11 січня 2021 року.

Постановою державного виконавця ВПВР УЗПВР у Рівненській області Токарець Т.С. від 21.05.2021 року відкрито виконавче провадження № 65461712 з примусового виконання виконавчого листа № 460/5153/20 виданого Рівненським окружним адміністративним судом 22.01.2021 року. У постанові про відкриття виконавчого провадження встановлено строк виконання рішення суду тривалістю 10 робочих днів.

Постановою державного виконавця ВПВР УЗПВР у Рівненській області Токарець Т.С. від 19.07.2021 року виконавчий лист № 460/5153/20 повернуто стягувачу через те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій щодо боржника, що виключають можливість виконання відповідного рішення.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 37 закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Як видно із цієї статті підставою для повернення виконавчого документа, згідно з пунктом 9 частини першої цієї статті, є встановлення безпосередньо у законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника і, при цьому, боржник не має іншого майна чи коштів на яке заборона відсутня і на яке можна звернути стягнення на користь боржника.

Водночас, як слідує із оскарженої постанови, така не містить посилання на майно стягнення якого заборонено законом, а також посилання на сам закон, який встановлює заборону.

Крім цього, апеляційний суд зазначає, що, відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

При цьому, накладення штрафу та направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не є підставою для повернення виконавчого документа, а є лише діями, які вчиняє виконавець, в межах своїх повноважень, для притягнення боржника до передбаченої законодавством України відповідальності.

Зважаючи на те, що судове рішення є обов`язковим до виконання, то державний виконавець, після вчинення перелічених вище дій, зобов`язаний і надалі проводити виконавчі дії для виконання судового рішення.

Проаналізувавши докази, які є у справі, апеляційний суд встановив те, що відповідач не вчинив жодних виконавчих дій, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з метою, як виконання судового рішення в цілому, так і, зокрема, встановлення наявності у боржника майна чи коштів на якій можливо звернути стягнення, в тому числі і тих, на які законом встановлено заборону.

Отже, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, що оскаржена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є протиправною.

Такий висновок є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року в справі № 460/18515/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді З. М. Матковська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 21.09.2022 року