Справа № 320/2313/21
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2313/21 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Лук`янівське" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В :

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Лук`янівське" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування розпорядження (витяг) Головного управління ДПС у Київській області від 07.12.2020 №1099 про анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2001127 (термін дії з 22.04.2020 до 22.04.2025).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким позов залишити без задоволення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого позивачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Київській області видано Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Лук`янівське" ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний номер 2001127 від 05.06.2020. Термін дії ліцензії з 22.04.2020 до 22.04.2025.

У вказаній ліцензії зазначено адресу місця зберігання: Київська область, Баришівський р-н., вул.Щастя, 89. Загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального - 36000,00 літрів.

Головним управлінням ДПС у Київській області у період з 11.11.2020 року по 13.12.2020 року проведено фактичну перевірку СТОВ "Лук`янівське" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС, за результатами якої складено акт №00021 (надалі - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено, що за адресою місця зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки): Київська обл., Баришівський р-н., с.Лук`янівка, вул.Щастя, 89, встановлено наявність 4 резервуарів загальною площею 33,00 м. куб., що становить 33000 літрів.

Відповідно до ліцензії на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2001127 від 05.06.2020 загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального - 36000 літрів.

Контролюючий орган дійшов висновку про те, що СТОВ "Лук`янівське" надано недостовірні дані з документами, наданими разом із заявою на отримання ліцензії, чим порушено вимоги ч.43 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

Не погодившись із висновками податкового органу викладеними в акті перевірки позивачем подано заперечення на акт фактичної перевірки, за результатами розгляду яких відповідач прийняв рішення від 04.12.2020 №660/12/10-36-09-00-10, яким висновки акта перевірки залишено без змін.

За результатом проведеної перевірки 07.12.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято розпорядження №1099 про анулювання СТОВ "Лук`янівське" ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2001127 з терміном дії з 22.04.2020 до 22.04.2025, у зв`язку із встановленням факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного розпорядження, позивач звернувся з даним позовом до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі-Закон №481).

Відповідно до ст.1 Закону №481 у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

- анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії;

- зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Частиною п`ятою статті 3 Закону №481 встановлено, що ліцензії на право виробництва пального видаються, призупиняються та анулюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідно до частини сьомої статті 15 Закону №481 встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Згідно з тридцять восьмою-сороковою частинами статті 15 Закону №481 для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

Згідно з частиною сорок третьою статті 15 Закону №481 суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Відповідно до сорок четвертої частини статті 15 Закону №481 після видачі/призупинення/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального податковий орган вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/призупинення/анулювання відповідної ліцензії.

Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа, або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом. У разі подання заяви про видачу ліцензії та доданих до неї документів особисто вони приймаються за описом, копія якого видається заявнику з відміткою про дату прийняття заяви та документів і підписом особи, яка їх прийняла.

Частиною сорок шостою статті 15 Закону №481 встановлено, що ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Відповідно до частини сорок дев`ятої статті 15 Закону №481 ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі:

- заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);

- рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);

- несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії;

- рішення суду про встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів);

- рішення суду про встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку;

- рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем;

- порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях;

- отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися / не погоджувалися такими органами;

- встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання.

Як вбачається з матерлів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, СТОВ "Лук`янівське" подано до Головного управління ДПС у Київській області заяву від 13.05.2020 про переоформлення ліцензії від 22.04.2020 №2001127 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), місце зберігання пального: Київська обл., Баришівський р-н., с.Лук`янівка, вул.Щастя, 89, терміном дії: з 22.04.2020 по 22.04.2025, у зв`язку із зміною відомостей, зазначених у ліцензії.

У заяві вказано, що загальна місткість резервуарів, що використовуються СТОВ "Лук`янівське" для зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) складає 36000 літрів.

До вказаної заяви позивачем додано платіжне доручення від 21.02.2020 № про сплату річної плати за ліцензію на право зберігання пального за 2020 рік на суму 780,00 грн.

Поряд із цим, під час проведення ГУ ДПС у Київській області фактичної перевірки позивач листом від 23.11.2020 №192 (т.1, а.с.176) надав контролюючому органу наступні документи:

- технічні паспорти сталевого резервуару №1, інв. №260 (т.1, а.с.205-213), №2, інв. №261 (т.1, а.с.227-235), №3 інв. №259 (т.1, а.с.249-250, т.2, а.с.1-7), №4 інв. №262 (т.2, а.с.21-29);

- висновки за результатами експертного дослідження №-02-0473.20 від 19.10.2020 (т.1, а.с.214-223), №-02-0474.20 від 19.10.2020 (т.1, а.с.236-245), №-02-0475.20 від 19.10.2020 (т.2, а.с.8-17), №-02-0476.20 від 19.10.2020 (т.2, а.с.30-39);

- дозвіл №129.18.30 з виконання робіт підвищеної небезпеки, виданий ТОВ "Центр технічних досліджень" (т.1, а.с.224-225);

- договір поставки нафтопродуктів №В-104/1 від 04.05.2020 (т.2, а.с.43-46).

- градуювальні таблиці від 28.10.2020 на резервуари №2 (місткість: 9,664 м. куб.), №3 (місткість: 10,543 м. куб.), №1 (місткість: 9,545 м.куб) та №4 (місткість: 3,054 м. куб)(т.2, а.с.47-85).

Відповідно до даних градуювальних таблиць загальна місткість резервуарів позивача становить 32,806 м. куб., що дорівнює 32806 літрам.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що подана СТОВ "Лук`янівське" для переоформлення ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) заява від 13.05.2021 містить розбіжності в частині місткості резервуарів для зберігання нафтопродуктів. А саме: відповідно до технічної документації загальна місткість резервуарів становить 32806 літрів, у той час як у заяві позивач зазначив іншу місткість - 36000 літрів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що приписами статті 15 Закону №481 анулювання контролюючим органом ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) здійснюється за умови встановлення факту подання заявником недостовірних даних саме у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, а не у самій заяві.

Поряд із цим, товариством до заяви про переоформлення ліцензії від 13.05.2020, додано лише документ про сплату річної плати за ліцензію, який не містить жодних відомостей, які б ставили під сумнів достовірність інформації такого документа.

Жодна технічна документація на резервуари для збереження пального позивачем до заява додана не була.

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено вірні висновки, що зазначення СТОВ "Лук`янівське" у заяві про переоформлення ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) інформації щодо місткості резервуарів, яка відрізняється від фактичної місткості, не є підставою для анулювання відповідної ліцензії.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (зокрема осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Згідно з абзацом 2 цього самого пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, умисність діяння полягає в удаваному, цілеспрямованому створенні умов, які не можуть мати іншої мети, крім як порушення податкового законодавства чи іншого законодавства, що контролюється податковими органами.

При цьому факт обізнаності платника податків зі змістом законодавчих норм і розуміння необхідності їх дотримуватися самі собою не можуть вважатися обставиною, що вказує на умисність діяння платника.

Під умислом слід розуміти певну поведінку платника податків, результат його цілеспрямованого волевиявлення. Це певне діяння (дія чи бездіяльність), спрямоване на створення умов для невиконання, чи неналежне виконання вимог законодавства. Водночас таке діяння не може мати іншої мети, крім як невиконання вимог закону.

Отже, для встановлення умислу в діянні платника податків контролюючий орган має довести:

- які саме умови створив платник податків для невиконання своїх податкових обов`язків;

- факт того, що ці умови були результатом цілеспрямованої поведінки платника податків;

- відсутність у платника податків під час вчинення відповідних діянь іншої мети, крім невиконання вимог закону.

Водночас доказами умислу мають бути фактичні дані, що підтверджують наявність діяння платника податків, спрямованого на створення умов для невиконання податкових зобов`язань.

При цьому мета невиконання податкових зобов`язань, яка є необхідною умовою підтвердження умислу платника податків, має встановлюватися не шляхом з`ясування намірів платника податків чи його посадових осіб, а шляхом порівняння характеру діяння з його можливими та/або фактичними наслідками.

Іншими словами, якщо відповідне діяння об`єктивно сприяє невиконанню податкових обов`язків, то воно буде вважатися вчиненим із протиправною метою.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, у даному випадку суд враховує надані позивачем пояснення щодо допущеної ним помилки в частині зазначення у заяві про видачу ліцензії місткості резервуарів для зберігання пального, яка відрізняється від фактичної місткості, визначеної технічними документами, які були оформлені вже після отримання ліцензії.

Окремої уваги заслуговує також і та обставина, що фактична місткість резервуарів є меншою за граничну місткість, визначену у ліцензії, що свідчить про відсутність будь-яких можливих та/або фактичних негативних наслідків від допущеної позивачем помилки, а також не виключає можливість збільшення такого об`єму до встановленого ліцензією.

Крім того, при вирішенні даного спору судом встановлено допущення податковим органом порушень при проведенні самої перевірки.

Так, приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування; неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. (пункт 80.5 статті 80 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 80.10 статті 80 Податкового кодексу України порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України визначено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з пунктом 86.5 статті 86 Податкового кодексу України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, уповноважений представник СТОВ "Лук`янівське", Василець С.М., підписав акт від 16.11.2020 №1554/10-36-09-00-10/31490149.

Податковим органом, в якості доказів направлення позивачу примірника акта перевірки надано список згрупованих поштових відправлень, проте у вказаному списку відсутній відбиток печатки відділення засобу зв`язку щодо прийняття поштової кореспонденції від ГУ ДПС у Київській області.

Крім того, надано фіскальний чек від 27.11.2020 №0097370, в якому в якості отримувача вказане ГУ ДПС у Київській області, а не позивач.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані податковим органом документи не підтверджують дотримання контролюючим органом вимог ст.85 Податкового органу в частині направлення позивачу акта фактичної перевірки.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Лук`янівське" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування розпорядження залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 21.09.2022)