Справа № 380/9149/22
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9149/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітана ОСОБА_2 від 03.05.2022 про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 ;

- зобов`язати уповноважених службових осіб Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надати ОСОБА_1 дозвіл на безперешкодний перетин державного кордону України.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач вказує, що є особою непридатною до військової служби та виключений з військового обліку. Тому, у будь-якому випадку не підлягатиме призову на військову службу та з огляду на п. 2-6 Правил перетинання державного кордону має право перетнути державний кордон України в умовах правового режиму воєнного стану. Зазначає, що у чинному законодавстві відсутній чіткий перелік документів, які підтверджують факт виключення з військового обліку. Це означає, що з метою найбільшого врахування інтересів людини, довідки про виключення позивача з військового обліку мають прийматися як достатні документи для підтвердження цього факту.

Ухвалою від 05.07.2022 суд відкрив спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Наголошує, що віднесення позивача себе до особи, яка у будь-якому випадку не підлягатиме призову на військову службу завчасне та немає законного підґрунтя. Твердження позивача про те, що нормативно-правовими актами України не встановлено чіткий перелік документів, які підтверджують факт виключення особи з військового обліку є хибними. При цьому, позивач прибув для перетину державного кордону але не надав підтверджуючі документи, які є підставою для перетину як військовозобов`язаної особи, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Позивач надав відповідь на відзив. Зазначає, що у його паспорті стоїть відмітка «не військовозобов`язаний». Крім того, він виключений з військового обліку. Зазначає, що виключення з військового обліку є по суті рівнозначним із виключенням з запасу, а військовозобов`язаними є лише особи, що перебувають у запасі. Оскільки обмеження щодо перетину державного кордону України стосується лише військовозобов`язаних громадян, то воно не поширюється на позивача, який не є військовозобов`язаним. Тому, позивач вважає, що має право на безперешкодний перетин державного кордону.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серія НОМЕР_2 ).

Відповідно до довідки від 17.05.2022 №1311- перебуває на обліку як внутрішньопереміщена особа /арк.спр.14/.

Сторонами у справі не заперечується те, що 03.05.2022 позивач на міжнародному автомобільному пункті пропуску «Краківець» намагався перетнути державний кордон.

Заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітаном ОСОБА_2 прийнято рішення від 03.05.2022 про відмову у перетинанні державного кордону громадянину України, який досяг 16-річного віку /арк.спр.9/.

Відповідно до вказаного рішення, згідно із Законом України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року» позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у зв`язку з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, так як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Вважаючи вказане рішення протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся за їх захистом до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України від 05.11.2009 №1710-VI «Про прикордонний контроль» (далі - Закон №1710).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону №1710 прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 6 Закону №1710 пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем (ч. 4 ст. 6 Закону №1710).

Частиною 1 ст. 14 Закону №1710 передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч. 2 ст. 14 Закону №1710).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-XII (далі - Закон №3857).

За змістом ст. 1 Закону №3857 громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Частиною 1 ст. 6 Закону №3857 встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого ст. 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Суд зазначає, що вищевказані підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану, який введено в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389, чинний станом на момент спірних правовідносин).

Статтями 1, 2 Закону №389 передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 8 Закону №389 встановлено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Суд з`ясував, що 03 травня 2022 року позивач з метою перетинання державного кордону з Республікою Польща прибув до міжнародного автомобільного пункту пропуску «Краківець». Відповідно до оскаржуваного рішення з вказаною метою він надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 виданий 03.05.2018. Доказів надання інших документів немає.

Слід врахувати, що на період дії правового режиму воєнного стану, чоловікам громадянам України у віці від 18 до 60 років, а також жінкам - військовозобов`язаним, обмежено виїзд за межі України.

Суд зауважує, що вказана заборона не є абсолютною. Перетнути кордон мають право чоловіки визнані, відповідно до висновку військово-лікарської комісії, непридатними з подальшим зняттям із військового обліку або визнані тимчасово непридатними до військової служби.

Однак треба наголосити, що оцінити стан придатності особи до військової служби може тільки військово-лікарська комісія, яка діє при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.

Після проходження медичного обстеження, військово-лікарська комісія приймає щодо військовозобов`язаного одне із таких рішень, визнаючи особу: тимчасово непридатною до військової служби (з визначенням дати повторного огляду); непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, про що робиться відмітка у військовому квитку чи тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного.

Позивач обґрунтовуючи своє право на безперешкодне перетинання державного кордону покликається на довідку від 02.07.1997 ІНФОРМАЦІЯ_4 №4/318 відповідно до якої він (мовою оригіналу) «годен к нестроевой службе с исключением с военного учета» по гр. І ст. 2 а Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, затвердженого наказом МОУ №2-1994 року /арк.спр.5/.

Однак доказів надання вказаної довідки при спробі перетину державного кордону 03.05.2022 суду не надано.

З матеріалів справи суд з`ясував, що 24.05.2022 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 з питанням заміни довідки з РВК про виключення з військового обліку (1997 р.) на військовий квиток з відповідною відміткою /арк.спр.15/.

Листом від 25.05.2022 №1905 ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив, що відповідно до вищезгаданої довідки позивач був виключений з військового обліку за станом здоров`я, а саме по гр. І ст. 2а наказу МОУ №2 від 1994 року; відповідно до цього ОСОБА_1 не підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних /арк.спр16/.

Суд враховує, на момент спроби перетину державного кордону 03.05.2022 позивач не подавав на розгляд уповноважених осіб ні довідки від 02.07.1997 ІНФОРМАЦІЯ_4 №4/318, ні повідомлення від 25.05.2022 №1905 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ні паспорта громадянина України із штампом «невійськовозобов`язаний». Ба більше, звернувся позивач до центру комплектування та відповідно отримав зазначене повідомлення після винесення оскаржуваного рішення.

Суд бере до уваги, що позивач долучав вказані документи до скарги на спірне рішення від 08.06.2022, однак зауважує наступне.

Частиною 2 ст. 3 Закону №3857 передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Відповідно до абз. 1-3, 9 п. 2-1 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану особи з інвалідністю мають право перетинати державний кордон за наявності довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (форма первинної облікової документації №157-1/о) або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики (далі - документи, що підтверджують інвалідність).

Перетин державного кордону може здійснюватися: особою з інвалідністю I чи II групи - у супроводі одного або обох батьків, на утриманні яких перебуває така особа з інвалідністю, дружини/чоловіка, повнолітніх сина/доньки, їх дружини/чоловіка (за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки та інвалідність).

Виїзд за межі України осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю чи інших осіб, які потребують постійного догляду, зазначених в абзацах третьому - шостому та восьмому цього пункту, разом із супроводжуючою особою може здійснюватися не більше ніж один раз із часу введення на території України надзвичайного або воєнного стану до його припинення чи скасування.

Відповідно до п. 2-2 Правил разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану супровід дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, що встановлені МОЗ, здійснюється матір`ю та / або батьком, опікуном, піклувальником, одним або обома прийомними батьками,

батьками-вихователями, які здійснюють такий супровід, за наявності довідки про отримання державної допомоги на дитину, хвору на тяжкі розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність, виданої структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві держадміністрації, виконавчим органом міської ради, до території територіальної громади якої входить територія міста обласного значення, районної у місті (у разі її утворення) ради (незалежно від того, кого призначено отримувачем допомоги), або документа, виданого лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, що встановлені МОЗ, а також документів, що підтверджують родинні зв`язки (у разі здійснення супроводу матір`ю та / або батьком), або документів, що підтверджують відповідні повноваження особи, що супроводжує таку дитину (у разі здійснення супроводу опікуном, піклувальником, одним або обома прийомними батьками, батьками-вихователями).

Згідно з пунктом 2-6 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2-8 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суд наголошує, що відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

З вищевикладеного слід виснувати, що позивач по перше, не є військовозобов`язаним у розумінні ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»; по друге, позивач не є особою з інвалідністю; по третє, позивач не входить до переліку осіб визначених пунктах 2-1 та 2-2 Правил.

Тому на нього не поширюються приписи пункту 2-6 Правил.

Самі лише покликання позивача на те, що згідно з наказом МОУ №402 від 14.08.2008, особи з хворобою за ст. 2а є непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, не є безумовною підставою для безперешкодного перетинання такими особами державного кордону в умовах правового режиму воєнного стану, навіть за наявності у паспорті громадянина України штампу «невійськовозобов`язаний». Крім того, суд зауважує, що відмітка у паспорті проставлена у 1997 році і на то час позивачу виповнилося 18 років, довідка Куйбишевського РВК при цьому свідчить про те, що позивач придатний до нестройової служби, що враховуючи вищевказані законодавчі приписи підтверджує про його обмежену придатність у воєнний стан. З огляду на викладене, на момент винесення спірного рішення відповідач, надавши оцінку поданим позивачем документам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для прийняття рішення про надання йому дозволу на виїзд за кордон в умовах воєнного стану.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України не підлягають стягненню судові витрати на користь позивача якому у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, суд -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців О.Р.