Справа № 140/2211/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/2211/22 пров. № А/857/9116/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року (суддя Плахтій Н.Б., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НКЮ" до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НКЮ" (далі ТОВ НКЮ) у лютому 2022 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУДПС у Волинській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.02.2022 № (далі ППР від 07.02.2022 №). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не погоджується з оскаржуваним ППР, оскільки до моменту настання граничного строку повернення коштів або поставлення товару грошове зобов`язання в загальній сумі 70002,00 євро по контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 було припинене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Стосовно пені зазначає, що пеня за порушення резидентами строку розрахунків в іноземній валюті відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі ПК України) з 01.01.2021 є одним із різновидів пені в розумінні приписів підпункту 14.1.162 пункту 14.1. ст. 14 ПК України та відповідно нарахування пені у період дії карантину суперечить положенням абз. 11 п. 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що безпідставним є посилання позивача на те, що ще до моменту настання граничного строку повернення коштів або поставлення товару грошове зобов`язання в загальній сумі 70002,00 євро по контракту від 01.01.2020 №01/018/2020 було припинене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Контракт про зарахування зустрічних однорідних вимог носить формальну сторону та не має відношення до діяльності позивача, зокрема крім наданих договору та акту приймання-передачі не надано будь яких первинних документів. Також вказує, що суд не надав оцінки про наявність договору про взаємозалік на обліку в НБУ. Скаржник стверджує, що будь-яка детальна інформація по договору щодо консультаційних послуг, його наслідки для діяльності позивача, сплата податкових зобов`язань з виплаченого доходу у вигляді взаємозаліку та відображення даної суми договору в обліку відсутня.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 01.01.2020 між ShmotkiBv (Нідерланди; продавець) та ТОВ «НКЮ» (покупець) укладено контракт №01/01S/2020 (а.с.26-30).

Відповідно до пункту 1.1 даного контракту продавець зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість.

Товаром згідно даного контракту є: одяг. Конкретний перелік товару вказується сторонами в специфікації на кожну партію товару (пункт 1.2 контракту).

Між сторонами контракту №01/01S/2020 25.05.2020 укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони домовилися про внесення змін в п.5.3. розділу 5 Договору і викласти його зміст в наступній редакції: «5.3. Строки та спосіб оплати погоджуються Сторонами завчасно, на кожну окрему партію товару і вказуються в специфікаціях до контракту» (а.с.31).

ShmotkiBv 01.06.2020 виставили ТОВ «НКЮ» специфікацію на поставку №01 до контракту № 01/01S/2020 від 01.01.2020 (товар: одяг на суму 70002,00 євро). У специфікації зазначено: - оплата за товар: попередня оплата в розмірі 100% вартості товару, що поставляється відповідно до даної специфікації, - термін оплати: протягом 3 днів з дати отримання проформи-інвойса (а.с.32).

На виконання умов контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 за період з 01.01.2020 по 14.12.2021 з рахунку ТОВ «НКЮ» на рахунок нерезидента ShmotkiBv перераховані валютні кошти в загальній сумі 70002,00 євро, в т.ч.: 17508,00 євро, згідно платіжного доручення №1 від 07.07.2020., 17430,00 євро, згідно платіжного доручення № 2 від 08.07.2020. , 35064,00 євро, згідно платіжного доручення № 3 від 09.07.2020.

ТОВ «НКЮ» з ShmotkiBv 12.08.2020 укладено Додаткову угоду №2 до контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020, відповідно до якої сторони домовилися про повернення товару згідно комерційних рахунків №20204445, №20204446, №20204447, по причині відмови кінцевого покупця від товару (а.с.33).

На адресу ТОВ «НКЮ» за попередніми митними деклараціями (типу ІМ 40 ЕЕ) від 02.08.2020 №UA205080/2020/001833, №UA205080/2020/001834, №UA205080/2020/001835 було ввезено товари, відправником яких зазначено ShmotkiBv.

У зв`язку з укладенням Додаткової угоди №2 від 12.08.2020, 14.08.2020 дані товари оформлені в митний режим реекспорту (всього на суму 17508,00 євро), згідно митних декларацій типу ЕК 11 АА №UA 205080/2020/001935 (сума 5836,00 євро), №UA 205080/2020/001936 (сума 5836,00 євро), №UA 205080/2020/001937 (сума 5836,00 євро), та 15.08.2020 вивезені за межі митної території України.

Таким чином, оскільки позивач товар загальною вартістю 70002,00 євро не отримав, повернення валютних коштів на банківський рахунок позивача ShmotkiBv не проводилось, тому у ShmotkiBv перед ТОВ «НКЮ» виникла заборгованість на суму 70002,00 євро.

До моменту настання граничного строку повернення коштів або поставлення товару грошове зобов`язання в загальній сумі 70002,00 євро по контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 було припинене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Так, 01.03.2020 між ТОВ «НКЮ» (замовник) та ShmotkiBv (Нідерланди, виконавець) укладено контракт №01/03/2020. Згідно з пунктом 1.1. даного контракту виконавець зобов`язується надати замовнику консультативні послуги в галузі інвестицій і ведення бізнесу у Нідерландах. Згідно з пунктом 4.1. даного Контракту оплата вартості наданих послуг, які надаються виконавцем замовнику за цим контрактом, здійснюється замовником по факту їх надання згідно підписаних актів приймання передачі та відповідно до рахунку (інвойсу) шляхом банківського переказу на валютний рахунок продавця в банку продавця .

Відповідно до актів приймання передачі послуг №1 від 01.09.2020, №2 від 01.03.2021, №3 від 01.06.2021 станом на 01.06.2021 ShmotkiBv надали ТОВ «НКЮ» послуги на суму 75000,00 євро (а.с.39-44).

ТОВ «НКЮ» 15.02.2021 надіслало ShmotkiBv лист-вимогу щодо необхідності повернення коштів, які було сплачено на виконання контракту №01/01S/2020 в загальній сумі 70002,00 євро (а.с.45).

На адресу ТОВ «НКЮ» надійшла відповідь ShmotkiBv від 01.03.2021, згідно якої ShmotkiBv повідомили, що визнають свій борг у сумі 70002,00 євро та вживають усіх заходів для повернення грошових коштів (а.с.46-47).

В подальшому на адресу ТОВ «НКЮ» надійшов лист ShmotkiBv від 04.06.2021, у якому ShmotkiBv повідомили, що не мають можливості повернути грошові кошти у сумі 70002,00 євро, однак запропонували здійснити взаємозалік зарахування зустрічних вимог, оскільки ТОВ «НКЮ» у свою чергу є боржником ShmotkiBv за контрактом від 01.03.2020 у розмірі 75000,00 євро, які ТОВ «НКЮ» повинно сплатити до 15.06.2021 (а.с.48-49).

01.07.2021 між ТОВ «НКЮ» та ShmotkiBv укладено контракт №01/07/2021. Відповідно до пунктів 1.4, 2.2, 2.3, 2.4. ТОВ «НКЮ» і ShmotkiBv дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з контрактів, у яких ТОВ «НКЮ» і ShmotkiBv є сторонами, а саме: - за контрактом №01/01S/2020 від 01.01.2020 ShmotkiBv є боржником, а ТОВ «НКЮ» є кредитором при виконанні грошового зобов`язання в сумі 70002,00 євро; - за контрактом №01/03/2020 від 01.03.2020 ShmotkiBv є кредитором, а ТОВ «НКЮ» є боржником при виконанні грошового зобов`язання в сумі 75000,00 євро. Зарахування здійснюється в сумі 70002,00 євро. Грошові зобов`язання ShmotkiBv перед ТОВ «НКЮ» за контрактом №01/01S/2020 від 01.01.2020 припиняються в сумі 70002,00 євро в повному обсязі. Грошові зобов`язання ТзОВ «НКЮ» перед ShmotkiBv за контрактом від 01.03.2020 припиняються в сумі 70002,00 євро і залишається невиконаним грошове зобов`язання в сумі 4998,00 Євро (а.с.50-52).

В період з 14.12.2021 по 20.12.2021 ГУ ДПС у Волинській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «НКЮ».

За результатами проведеної перевірки позивача складено акт від 28.12.2021 №11117/07-12/43087467 (а.с.13-18), яким встановлено порушення пункту 3 статті 13 Закону України від «Про валюту і валютні операції» (далі Закон № 2473-VIII) та пункту 21 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №5 (далі Положення №5), в частині порушення встановлених законодавством термінів розрахунків у сфері ЗЕД по контракту № 01/01S/2020 від 01.01.2020 з SmotkiBv (Diepteweg 18, 5236 PV 's-Hertogenbosch, TheNetherlands) по імпортній операції, що підлягає валютному нагляду, загальною вартістю 70002,00 євро (дата авансових платежів: 07.07.2020 на суму 17508,00 євро, 09.07.2020 на суму 17430,00 євро, 09.07.2020 на суму 35064,00 євро).

На підставі акта перевірки від 28.12.2021 №11117/07-12/43087467 ГУ ДПС у Волинській області прийняте ППР від 07.02.2022 №, яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 1082080,32 грн (а.с.10-11).

Вважаючи оскаржуване ППР протиправним позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що припинення зобов`язань між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності можливе й в інші способи ніж шляхом виконання, зокрема, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Також вказав, що нарахування пені суперечить положенням абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України та є протиправним.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Приписами статті 4 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі Закон №959-ХІІ) до видів зовнішньоекономічної діяльності, які здійснюють в Україні суб`єкти цієї діяльності, належать, зокрема, надання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності України послуг іноземним суб`єктам господарської діяльності, в тому числі: виробничих, транспортно-експедиційних, страхових, консультаційних, маркетингових, експортних, посередницьких, брокерських, агентських, консигнаційних, управлінських, облікових, аудиторських, юридичних, туристських та інших, що прямо і виключно не заборонені законами України; надання вищезазначених послуг іноземними суб`єктами господарської діяльності суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності України.

Відповідно до статті 14 Закону №959-ХІІ всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Згідно із положеннями частини четвертої статті 6 та частини першої статті 14 Закону №959-ХІІ суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України, та самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 Припинення зобов`язання розділу І книги п`ятої Зобов`язальне право ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України), зокрема зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК України). Аналогічні положення закріплені також у статті 203 Господарського кодексу України (далі ГК України), згідно з частиною третьою якої господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Як вказує Верховний Суд у постанові від 29 грудня 2021 року у справі №826/17678/15, при тлумаченні наведених норм слід виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки. Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.

Із цього приводу Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в низці судових рішень дотримуються послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (постанова від 31 січня 2020 року у справі №1340/3649/18; постанова від 16 квітня 2019 року у справі №911/483/18; постанова від 21 листопада 2018 року у справі №755/9929/15-ц).

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 31 січня 2020 року у справі №1340/3649/18 зробив висновок щодо відповідальності резидента за ненадходження валютної виручки в разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до правової позиції, сформованої в цій постанові, резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону №185/94-ВР. Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.

У разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами Закону №185/94-ВР для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог. Обставини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення внаслідок цього зобов`язань за зовнішньоекономічним договором підлягають встановленню судом з дослідженням належних щодо цього доказів.

Відтак, відповідно до законодавства України одним із способів припинення зобов`язання є зарахування зустрічних однорідних вимог.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач товар загальною вартістю 70002,00 євро не отримав, повернення валютних коштів на банківський рахунок позивача ShmotkiBv не проводилось, тому у ShmotkiBv перед ТОВ «НКЮ» виникла заборгованість на суму 70002,00 євро.

Так, 01.03.2020 між ТОВ «НКЮ» (замовник) та ShmotkiBv (Нідерланди, виконавець) укладено контракт №01/03/2020. Згідно з пунктом 1.1. даного контракту виконавець зобов`язується надати замовнику консультативні послуги в галузі інвестицій і ведення бізнесу у Нідерландах. Згідно з пунктом 4.1. даного Контракту оплата вартості наданих послуг, які надаються виконавцем замовнику за цим контрактом, здійснюється замовником по факту їх надання згідно підписаних актів приймання передачі та відповідно до рахунку (інвойсу) шляхом банківського переказу на валютний рахунок продавця в банку продавця (а.с.34-38).

01.07.2021 між ТОВ «НКЮ» та ShmotkiBv укладено контракт №01/07/2021. Відповідно до пунктів 1.4, 2.2, 2.3, 2.4. ТзОВ «НКЮ» і ShmotkiBv дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з контрактів, у яких ТзОВ «НКЮ» і ShmotkiBvє сторонами, а саме: - за контрактом №01/01S/2020 від 01.01.2020 ShmotkiBv є боржником, а ТзОВ «НКЮ» є кредитором при виконанні грошового зобов`язання в сумі 70002,00 євро; - за контрактом №01/03/2020 від 01.03.2020 ShmotkiBv є кредитором, а ТОВ «НКЮ» є боржником при виконанні грошового зобов`язання в сумі 75000,00 євро. Зарахування здійснюється в сумі 70002,00 євро. Грошові зобов`язання ShmotkiBv перед ТОВ «НКЮ» за контрактом №01/01S/2020 від 01.01.2020 припиняються в сумі 70002,00 євро в повному обсязі. Грошові зобов`язання ТзОВ «НКЮ» перед ShmotkiBv за контрактом від 01.03.2020 припиняються в сумі 70002,00 євро і залишається невиконаним грошове зобов`язання в сумі 4998,00 Євро (а.с.50-52). Тобто, що грошове зобов`язання позивача перед ShmotkiBv в сумі 70002,00 євро 01.07.2021 припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Як вірно зазначає суд першої інстанції вимоги щодо заборгованості між ТОВ «НКЮ» та ShmotkiBv, залік яких відбувся, були однорідними, оскільки мали грошовий характер і були виражені в одній валюті. Крім того, такі розрахунки за контрактом №01/01S/2020 від 01.01.2020 було вчинено у межах встановленого 365 денного строку. Отже, станом на 01.07.2021 у ShmotkiBv перед ТОВ «НКЮ» не було жодних фінансових зобов`язань.

Так, як зарахування зустрічних однорідних вимог відбулося в межах 365 денного строку, який встановлений пунктом 21 розділу II Положення №5, а тому ТОВ «НКЮ» не було допущено порушення закону, що відповідно вказує на протиправність нарахування пені.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує, що контракт від 01.03.2020 між ТОВ «НКЮ» та ShmotkiBv №01/03/2020 носить формальну сторону та жодним чином не має відношення до діяльності позивача. Зокрема, крім наданих договору та акту приймання-передачі, не надано будь-яких первинних документів, яким чином було надано послугу з консультування у сфері інвестицій і ведення бізнесу у Нідерландах.

Колегія суддів зазначає, що Велика палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зазначила, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Під час перевірки відповідач не просив надати жодних документів, крім тих які були добровільно надані позивачем, більше того до заперечення на акт проведеної перевірки були додані всі документи, які підтверджують реальність даного контракту та опис наданих консультаційних послуг.

Відтак, покликання апелянта в цій частині є необґрунтованими

Також, апелянт вказує на відсутність оцінки судом наявності договору про взаємозалік на обліку в НБУ, також покликається на норми Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 7 (далі Інструкція №7).

Зокрема, згідно підпункту 5 пункту 10 Розділу III, банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов: вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що вимоги щодо заборгованості між позивачем та його контрагентом, залік яких відбувся, були однорідними, оскільки мали грошовий характер і були виражені в одній валюті, факт однорідності вимог не заперечує і відповідач.

Слід зазначити, що вищенаведені норми передбачають право, а не обов`язок банку завершити валютний нагляд за суб`єктом, і це право знаходиться за межами компетенції позивача та не може вплинути на спірні правовідносини.

Також, колегія судді зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів наявності чи відсутності договору про взаємозалік на обліку в НБУ, тому ця обставина не досліджувалася судом.

Скаржник вважає, що будь-яка детальна інформація по договору щодо консультаційних послуг, його наслідки для діяльності позивача, сплата податкових зобов`язань з виплаченого доходу у вигляді взаємозаліку та відображення даної суми договору в обліку відсутня.

Статтею 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління.

В той же час, відповідачем не було надано жодних доказів формальності контракту про надання консультаційних послуг, більше того, суду не надані, а в платника податку не вимагалися жодні документи, які б підтверджували чи спростовували твердження відповідача.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване ППР є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, суд першої інстанції стосовно пені виходив з того, що з 01.01.2021 пеня за порушення резидентами строку розрахунків в іноземній валюті відповідно до вимог ПК України є одним із різновидів пені в розумінні приписів підпункту 14.1.162 пункту 14.1. ст. 14 ПК України, отже нарахування пені суперечить положенням абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України та є протиправним.

Такі висновки є правильними, та апелянтом жодних аргументів і мотивів на спростування вказаних висновків взагалі не зазначено.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року в справі № 140/2211/22- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш