Справа № 420/1025/22
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/1025/22
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року (суддя Бжассо Н.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 18.05.2022) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ДМС України в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області №1001 від 13.10.2021 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , громадянину Сирійської Арабської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву особи без громадянства ОСОБА_1 , громадянина Сирійської Арабської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ГУ ДМС України Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права (статті 7, 9, 72, 90, 242 КАС України) та норм матеріального права (Конституції України, Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Закону України "Про імміграцію", постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 "Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", постанови Кабінету Міністрів від 25.04.2018 №321 "Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання"), внаслідок чого неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи подану скаргу апелянт стверджує, що спірне рішення від 13.10.2021 №1001 прийнято ГУ ДМС в Одеській області у відповідності та у спосіб, визначений діючим законодавством, передбачений Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача, що вказує на відсутність підстав для його скасування.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористася, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 9 вересня 2020 року громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , строк дії до 08.09.2021 року.

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію", у зв`язку із тим, що перебуває в шлюбі з громадянкою України понад два роки (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 15.11.2017 року).

За результатом розгляду вказаної заяви 13 жовтня 2021 року начальником ГУ ДМС України в Одеській області затверджено висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію відповідно до пункту 4 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Висновок мотивовано тим, що згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.02.2021 року №91-2488/0/18-21, громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням начальника Харківського прикордонного загону заборонено в`їзд в Україну строком на 5 років, до 25.04.2024 року.

Також 13 жовтня 2021 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №1001 про те, що громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі пункту 4 статті 10 Закону України "Про імміграцію", відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Вважаючи зазначену відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи його позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності обставин, що дають підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію у відповідності до пункту 4 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, приписами частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При розгляді спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди повинні перевіряти їх на відповідність того, чи прийняті (вчинені) вони з дотриманням усіх вимог, визначених частиною другою статті 2 КАС України.

Згідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як визначено частиною другою статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

У справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п. 53) Європейський суд з прав людини висловив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Суд зазначає, що один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Згідно із статтею 3 Закону України від 07.06.2001 року №2491-III "Про імміграцію" (далі - Закон №2491-III) правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частиною п`ятою статті 9 Закону №2491-III передбачено, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

За змістом статті 10 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до пункту 10 Порядку №1983 заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Пунктом 11 Порядку №1983 визначено документи, які разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються для отримання дозволу на імміграцію, зокрема абзацом 5 вказаного пункту передбачено подання документу про місце проживання (в Україні та за кордоном).

Згідно пункту 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 перебачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується апелянтом, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну став висновок, затверджений 13 жовтня 2021 року начальником ГУ ДМС України в Одеській області про те, що згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.02.2021 року №91-2488/0/18-21, громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням начальника Харківського прикордонного загону заборонено в`їзд в Україну строком на 5 років, до 25.04.2024 року.

При цьому, колегія суддів зауважує, що зазначені обставини є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до пункту 5 статті 10 Закону №2491-III.

Водночас, зі змісту згаданого висновку та спірного рішення від 13.10.2021 року №1001 вбачається, що вони прийняті у відповідності до пункту 4 статті 10 Закону №2491-III, тобто в основу спірного рішення відповідача покладені дані, які вказують на те, що позивачем в заяві про надання дозволу на імміграцію надано свідомо неправдиві відомості.

При цьому відповідачем ні у суді першої ні в суді апеляційної інстанції не конкретизовано, які самі неправдиві відомості було зазначено ОСОБА_1 .

Ретельно перевірив заяву позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну від 22.12.2020, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 37, 38) колегією суддів не встановлено в неї неправдивих відомостей.

Ураховуючи, що відповідачем не надано доказів про надання позивачем свідомо неправдивих відомостей чи подання підроблених документів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування спірного рішення, яке було прийнятого у відповідності до пункту 4 частини першої статті 10 Закону №2491-III (дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає доречними висновки суду першої інстанції про те, що наявність діючого рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну строком на 5 років не є доказом того, що позивач у заяві повідомив неправдиві відомості чи подав підроблені документи. Вказаний факт є окремою підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію (п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону №2491-ІІІ), але не охоплюється приписами п до пункту 4 статті 10 Закону №2491-III.

Зобов`язання судом відповідача повторно розглянути заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про надання дозволу на імміграцію в Україну не звільняє ГУ ДМС України в Одеській області від обов`язку прийняти за результатом її розгляду рішення, яке повинно відповідати критеріям правомірності, встановленим частиною третьою статті 2 КАС України.

Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не містить належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували зазначені висновки суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ГУДМС задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов