Справа № 522/6516/22
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 522/6516/22

Категорія: 113030000 Головуючий в 1 інстанції: Чернявська Л.М.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 05.08.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби (далі ГУ ДМС) України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №3 від 17 травня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 17 травня 2022 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення №3 про примусове повернення в країну походження громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 16 червня 2022 року.

З зазначеним рішенням позивач не погоджується та вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивач дійсно перебуває безперервно на території України з 18 квітня 2012 року, в зв`язку з тим, що має стійкі та тривалі зв`язки з Україною. В загальному порядку, значну частину свого життя позивач перебував на території України. З 2012 року він безперервно перебуває на території України в зв`язку з тим, що мав намір набути громадянство України, але для цього йому необхідно було б відмовитись від громадянства Сирії, чого він не міг зробити без отримання нового закордонного паспорту, строк якого закінчився 2013 року. Через прострочення паспорту, позивач не має можливості працювати офіційно, але має законні джерела існування на території України за рахунок ведення підсобного господарства та проведення уроків з вивчення математики та англійської мови. В зв`язку з тим, що на території Сирійської Арабської Республіки з 2011 року, а саме з 15 березня 2011 року, точиться війна, панує xaoc та безладдя, існує загроза загальнопоширеного насильства в ситуації внутрішнього збройного конфлікту, через загрозу насильства в зв`язку з релігійними переконаннями, оскільки батько Позивача, сирієць за походженням, був християнином, позивач також ним являється, позивач не міг ні туди повернутися за отриманням нових документів, ні отримати ix в посольстві Сирії в Україні, де йому повідомили про необхідність сплати значної суму коштів за оформлення нового документа.

Таким чином, позивач виявився заручником ситуації i очікував на врегулювання ситуації в Сирії для того, щоб мати можливість отримати новий паспортний документ та мати можливість врегулювати своє правове становище на території України та набути в подальшому громадянство через імміграцію.

Звертатися за статусом біженця позивач не мав наміру, оскільки не хотів бути обмеженим в своїх правах та обов`язках, але в зв`язку з тим, що сталося тепер має необхідність звернутися за статусом особи, що потребує додаткового захисту у відповідності до норм Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового aбo тимчасового захисту", на що необхідний час, якого позивач тепер не має через необхідність виконання оскаржуваного рішення та виїзду за територію України до 16 червня 2022 року.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що 15 травня 2022 року працівниками прикордонної служби "Крутоярівка" відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " було виявлено громадянина Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доставлено до Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті проведеної перевірки, наявних документів та відібраних пояснень встановлено, що громадянин Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув на територію України 18 квітня 2012 через КПП "Бориспіль" за паспортним документом громадянина Сирії термін дії якого закінчився 22 січня 2013 року з метою постійного проживання, однак заходів, щодо своєї легалізації на території України не вживав. Встановлено, що станом на 17 травня 2022 року позивач - громадянин Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України перебуває незаконно, ухилився від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування, проживає без документів на право проживання в Україні. Так, за порушення ч.1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, 15 травня 2022 року стосовно громадянина Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №164778 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 17 травня 2022 року ПН МОД №008170 притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1 700 грн. Позивач для добровільного повернення до країни походження або третьої країни до ГУ ДМС в Одеській області не звертався. Про те, що він є нелегальним мігрантом, останній розуміє. Крім того, кожен іноземний громадянин має право звернутись до посольства своєї країни в Україні та повідомити про свій намір виїхати за межі України та обґрунтувати таку потребу. Білгород-Дністровським відділом ГУ ДМС в Одеській області 17 травня 2022 року прийняте рішення №3 про примусове повернення в країну походження громадянина Сирії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 16 червня 2022 року. Згідно розписки від 17 травня 2022 року позивач зобов`язався покинути територію України у визначений термін у рішенні від 17 травня 2022 року №3 про примусове повернення в країну походження. Враховуючи викладене, рішення про примусове повернення в країну походження прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

Справу розглянуто за правилами встановленими ст.ст. 272, 288 КАС України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до ГУДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №3 від 17 травня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно є необґрунтованим та прийнятим при неправильному та необґрунтованому дослідженні доказів.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що зважаючи на ситуацію загальнопоширеного насильства в Сирії, що підтверджується Рекомендаціями УВКБ ООН, а також враховуючи заборону, передбачену приписами ч.1 ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", щодо примусового повернення іноземця де його життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту, рішення відповідача щодо примусового повернення позивача до Сирійської Арабської Республіки є необґрунтованим та протиправним.

У відзиві ГУ ДМС України в Одеській області на апеляційну скаргу вказується, що викладені у апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

15 травня 2022 року працівниками прикордонної служби "Крутоярівка" відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", було виявлено громадянина Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доставлено до Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті проведеної перевірки, наявних документів та відібраних поясне встановлено, що громадянин Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув на територію України 18 квітня 2012 року через КПП "Бориспіль" за паспортним документом громадянина Сирії термін дії якого закінчився 22 січня 2013 року з метою постійного проживання, однак заходів, щодо своєї легалізації на території України не вживав.

Встановлено, що станом на 17 травня 2022 року позивач - громадянин Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , території України перебуває незаконно, ухилився від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування, проживає без документів на право проживання в Україні. Зазначені відомості позивачем не оспорюються.

За порушення ч.1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування. 15 травня 2022 року стосовно громадянина Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено проте про адміністративне правопорушення ПдРУ №164778 та постановою про накладення адміністративного стягнення 17 травня 2022 року ПН МОД №008170 притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Білгород-Дністровським відділом ГУ ДМС в Одеській області 17 травня 2022 року прийняте рішення №3 про примусове повернення в країну походження громадянина Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язано останні, покинути територію України у термін до 16 червня 2022 року.

Згідно розписки від 17 травня 2022 року позивач зобов`язався покинути територію України у визначений термін у рішенні від 17 травня 2022 року №3 про примусове повернення в країну походження.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся суду з дійсним позовом.

Судом встановлено, що позивач на території України станом на 17 травня 2022 року знаходиться незаконно, без відмові дозвільних документів. Позивач - громадянин Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для добровільного повернення до країни походження або третьої країни до ГУ ДМС в Одеській області не звертався.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодних переконливих пояснень або підтверджень щодо побоювань повертатись в країну громадянського походження, а тому відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені положеннями Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Отже, правові підстави щодо скасування рішення ГУДМС України в Одеській області №3 від 17 травня 2022 року про примусове повернення позивача в країну походження відсутні.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України здійснюється Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон України №3773-VI).

Згідно з п.9 ч.1 ст. 1 Закону України №3773-VI іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, є іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Пунктом 15 ст. 4 Закону України №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Згідно зі ст. 26 Закону України №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

У разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі Інструкція №353/271/150).

Згідно з п.1.5 Інструкції №353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 1.6 Інструкції №353/271/150 вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону) мають право прийняти рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, зокрема, якщо дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, підставою його прийняття слугувало незаконне перебування на території України громадянина Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки до органів ДМС з метою продовження строку перебування він не звертався, законних підстав для оформлення такої процедури немає, постійного місця проживання та законного джерела існування немає. Таким чином, відповідно до діючого законодавства особа підпадає під категорію незаконних (нелегальних) мігрантів, визначених п.14 ст. 1 Закону України №3773-VI, а саме нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Разом з тим, обставини за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн визначені ч.1 ст. 31 Закону України №3773-VI а саме:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Таким чином необхідною умовою для можливості примусового повернення іноземця до країни походження є відсутність обставин щодо загрози їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту.

Позивач стверджує про те, що він не має можливості повернутися до країни походження - Сирії, оскільки його життю або свободі загрожуватиме небезпека через загальнопоширене явище насильства в ситуації внутрішнього збройного конфлікту в якому країна перебуває вже багато років.

Відповідно до ч.3 ст. 78 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню.

Чинні міжнародні договори, до яких приєдналася Україна, є частиною національного законодавства України згідно з Конституцією України.

Право на життя і заборона катувань також закріплені в ратифікованих Україною міжнародних договорах, таких як Конвенція проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання 1984 року, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень ст. 3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, 1984 року жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Як вбачається з матеріалів справи, причинами неможливості добровільного повернення позивача, який є громадянином Сирії до країни громадської належності є військовий конфлікт в Сирії.

В рекомендаціях УВКБ ООН з питання міжнародного захисту стосовно осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція IV, листопад 2015 року), зазначено, що після видання УВКБ ООН у жовтні 2014 року "Рекомендацій з питання міжнародного захисту щодо осіб, які покидають Сирійську Арабську Республіку (Редакція IІI)" ситуація в Сирії щодо безпеки, дотримання прав людини, переміщення і гуманітарних потреб продовжує погіршуватися, сторони конфлікту вчиняють військові злочини та грубі порушення прав людини, в тому числі деякі рівнозначні злочинам проти людяності, ігнорують особливий режим захисту, наданий лікарням, школам, медичному персоналу, працівникам гуманітарних організацій, тощо.

Також у Рекомендаціях УВКБ ООН від листопада 2015 року зазначено, що майже всі райони країни охоплені насильством, що розгортається між різними учасниками конфліктів, які частково взаємно накладаються один на одного. Країна сильно роздроблена, оскільки сторони конфлікту, в тому числі Збройні Сили Сирії, угруповання "Ісламська держава Іраку і аль-Шама", антиурядові збройні групи і курдські сили ("Загони народної самооборони", ЗНС), здійснюють контроль над різними регіонами країни, вчиняючи на них свій вплив. Оскільки міжнародні зусилля щодо припинення конфлікту в Сирії результатів досі не принесли, його активне продовження тягне за собою руйнівні наслідки для сирійського населення, в тому числі, зростання кількості жертв серед цивільного населення, масштабне переміщення людей всередині країни та за її межі, а також безпрецедентну за масштабами гуманітарну кризу. Кількість осіб, загиблих у результаті конфлікту оцінюється від 145 до більш ніж 250 тисяч осіб. Найбільша кількість документально зафіксованих жертв було зареєстровано в провінції Риф Дамаск; далі за кількістю жертв йдуть провінції Алеппо, Хомс, Ідліб, Дера та Хама.

Пунктом 36 Рекомендацій УВКБ ООН з питання міжнародного захисту відносно осіб, що залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція IV, листопад 2015 року) зазначено, що клопотання про міжнародний захист громадян Сирії та інших осіб, які залишають країну необхідно розглядати на основі справедливих та ефективних процедур. УВКБ ООН уважає, що більшість громадян Сирії, що звертаються за міжнародним захистом, ймовірніше, відповідають критеріям поняття "біженець", наведеного в статті1А (2) Конвенції 1951 року, оскільки в них будуть достатньо обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування за однією із ознак, указаних в Конвенції. Для багатьох цивільних осіб, залишивши Сирію, зв`язок з однією із ознак, указаних в Конвенції 1951 року, буде полягати в прямому або опосередкованому, реальному або приписаному зв`язку з однією із сторін конфлікту.

Згідно із п.41 Рекомендацій УВКБ ООН від листопада 2015 року, у світлі розвитку подій і зміни обставин в Сирії, можливо, буде доцільно переглянути (якщо цього ще не було зроблено) рішення у справах сирійців та палестинців, що постійно мешкали у Сирії, чиї клопотання про надання притулку в минулому були відхилені, щоб ті, хто в силу обставин, що змінилися має обґрунтовані причини звернутися про надання притулку як біженці "на місці" (sur place), могли розраховувати на ухвалення відповідного рішення, яке дозволить їм користуватися захистом і правами, що випливають з визнання їх біженцями.

Відповідно до п.44 Рекомендацій УВКБ ООН від листопада 2015 року, враховуючи актуальність даного питання на тлі збільшення навантаження на сусідні з Сирією держави і відновлення припливу біженців, УВКБ ООН повторює свій заклик до держав, які не є сусідами Сирії, вивчити конкретні та ефективні способи вираження солідарності та розділення відповідальності за захист сирійських біженців.

Згідно доповідей Генерального секретаря від 16 вересня 2016 року, 18 жовтня 2016 року, 15 листопада 2016 року, 14 грудня 2016 року про виконання резолюції 2139 (2014), 2165 (2014), 2191 (2014) та 2258 (2015) Ради Безпеки ООН, на всій території Сирійської Арабської Республіки триває конфлікт і відзначається високий рівень насилля.

Також, згідно Актуальної інформації про країну походження в допомогу при використанні рекомендацій УВКБ ООН по Сирії за лютий 2017 року, вбачається, що у відповідності з "Рекомендаціями з питання міжнародного захисту" УВКБ ООН (Редакція IV), виданими в листопаді 2015 року, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців вважає, що "більшість громадян Сирії, які звертаються за міжнародним захистом, найімовірніше, відповідають критеріям визначення "біженець", наведеного в статті 1А (2) Конвенції 1951 року, оскільки у них будуть цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за однією з ознак, зазначених у Конвенції". УВКБ ООН вважає, що тільки у виняткових випадках шукачі притулку з Сирії, можуть не відповідати критеріям визначення біженця Конвенції 1951 року і в таких випадках слід розглядати можливість надання інших видів міжнародного захисту, в тому числі - в державах, пов`язаних зобов`язаннями щодо дотримання кваліфікаційної Директиви, - додаткового захисту.

Крім того, у п.п.65, 72 Доповіді Незалежної міжнародної комісії по розслідуванню подій у Сірійській Арабській Республіці від 01 лютого 2018 року, вказується, що цивільні особи, як і раніше, піддаються довільним затриманням, тортурам і утриманню під вартою в нелюдських умовах на всій території Сирійської Арабської Республіки. Всі сторони конфлікту регулярно відмовляють особам, яких тримають під вартою, в праві на належну судову процедуру і справедливий судовий розгляд.

Із самого початку сирійського конфлікту однією з його рис є напади усіх боків на цивільні і об`єкти, що охороняються, в порушення міжнародного гуманітарного права. Лікарні, місця відправлення культу, центри цивільної оборони, густонаселені житлові райони, будинки, булочні, ринки і в меншій мірі школи руйнуються дощенту в результаті невибіркових нападів або, що трапляється ще більш часто, навмисно стають мішенню для нападу.

У доповіді Генерального секретаря про здійснення резолюцій Ради Безпеки ООН 2139 (2014) 2165 (2014), 2191(2014) 2258 (2015) та 2332 (2016) від 16 листопада 2017 року вказано, що в результаті бойових дій, які ведуться в цих районах і на всій території Сирії, як і раніше, завдається шкода цивільним особам та об`єктам цивільної інфраструктури, таким як школи і лікарні. Протягом усього звітного періоду бойові дії тривали в мухафазах Дамаск, Риф-Дамаск, Хама, Дераа, Ель- Кунейтра, Алеппо, Ідліб, Хомс, Латакія, Ракка і Дейр-ез-Зор.

У Доповіді Генерального секретаря про здійснення резолюцій Ради Безпеки ООН 2139 ( 2014) 2165 (2014 ), 2191(2014) 2258 (2015 ), 2332 (2016) 2393 (2017) та 2401 (2018) вказано, що 24 лютого 2018 року Рада Безпеки прийняла резолюцію 2401 (2018), в якій зажадала припинити бойові дії, проте військові операції в різних районах тривали. Повідомлялося про удари з повітря, артилерійські обстріли та снайперський вогні в ході бойових дій між сирійським урядом і проурядовими силами з одного боку та недержавними збройними опозиційними групами - з іншого в мухафазах Алеппо, Ідліб, Латакія, Дейр-ез-Зор, Хомс, Хама, Дамаск, Риф - Дімашк , Дар`я і Ель-Кунейтра.

Аналіз наведеної інформації дає підстави для висновку про те, що в Сирії існує тривалий збройний конфлікт, який супроводжується обстрілами і бомбардуванням населених пунктів та об`єктів соціальної інфраструктури, і що ситуація в цій країні є вкрай небезпечною і складною, є загальновідомим фактом. Збройні зіткнення між військами офіційної влади Сирії та опозиційно налаштованими воєнізованими збройними угрупуваннями охопили значну територію цієї країни і її населення, тож ситуація там є дуже напруженою і небезпечною для життя і безпеки людей, які там перебувають. Про події в Сирії інформують численні засоби масової інформації і ситуацію в цій країні обговорюють міжнародні організації, тож ці обставини доказування у цій справі не потребують.

Ситуація в Сирійській Арабській Республіці за інтенсивністю та напруженістю становить ризик для позивача, якщо він туди повернеться, оскільки сторони конфлікту використовують методи й тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення, конфлікт є всеохоплюючим, кількість вбитих та поранених осіб є дуже значною.

Аналогічні правові висновки щодо збройного конфлікту в Сирії викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №815/1701/18 та від 24 грудня 2020 року у справі №2040/6507/18, від 21 грудня 2021 року №420/5312/20 та інших.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення міграційний орган не проаналізував належним чином інформацію, не врахував поточної та актуальної інформації по ситуації в Сирії й не спростував можливість загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження в разі повернення. Офіційні документи підтверджують обґрунтованість побоювань позивача повернення до Сирії, ситуація в якій докорінно змінилась під час його перебування в Україні, а тому існують обставини, визначені ч.1 ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", за яких іноземець - громадянин Сирії ОСОБА_1 , не може бути примусово повернутий до країни походження.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і, відповідно, необхідність їх задоволення.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 272, 288, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області №3 від 17 травня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Сирії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2022 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.