Справа № 160/8677/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2022 року Справа № 160/8677/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Жукової Є.О., -
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заяво Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного забезпечення «Інженерний Центр «Реагент» до Державної служби України з безпеки на транспорті Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 р. провадження у справі, після залишення ухвалою суду від 24.06.2022 р. даної позовної заяви без розгляду, було відкрито, та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
Як зазначає позивач, накладене стягнення на підприємство є необгрунтованим та безпідставним, рішення про стягнення прийняте з порушенням законодавства України.
21.07.2022 р. представником відповідача було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено наступне.
Керуючись ЗУ «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р. та на підставі направлення на перевірку № 014103 від 06.12.2021 р. посадовими особами Укртрансбезпеки 08.12.2021 р. проводилась рейдова перевірка в м. Сєверодонецьк, вул. Промислова.
Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013 р.
Відповідно до п. З, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки DAF, державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом KRONE, державний номер НОМЕР_2 .
В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він використовується позивачем. Водій передав для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та напівпричепу, та документи на вантаж.
Під час перевірки було встановлено, що на момент проведення перевірки було відсутнє свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечних вантажів, яке відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.
У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, виконуючи функції покладені на них державою посадовими особами Укртрансбезпеки було складено акт № 289483 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.12.2021 р., який відповідно до п. 21 Порядку № 1567, складається в одному примірнику.
Водій зі змістом акту ознайомлений, та пояснив що свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів відсутнє, так як воно не потрібне на даний небезпечний вантаж.
На виконання вимог п.26 Порядку № 1567 Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки позивачу було надіслано повідомлення про розгляд справи №2673/83.1/24-21 від 14.01.2022 р., в якому зазначалося про необхідність явки до Управління на розгляд справи.
03.02.2022 року на виконання п. 27 Порядку №1567 виконуючим обов`язки начальника Відділу було проведено розгляд акту та винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №317604, відповідно до якої до позивача було застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 17 000 гривень.
Відповідно до п. 29 Порядку № 1567, копію постанови було надіслано Позивачу поштою.
З урахуванням означеного вище, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
На підставі викладеного вище, суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторонни обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановивнаступне.
Керуючись ЗУ «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р. та на підставі направлення на перевірку № 014103 від 06.12.2021 р. посадовими особами Укртрансбезпеки 08.12.2021 р. проводилась рейдова перевірка в м. Сєверодонецьк, вул. Промислова.
Відповідно до п. З, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки DAF, державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом KRONE, державний номер НОМЕР_2 .
В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що останній використовується Товариством з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного забезпечення «Інженерний Центр «Реагент».
Судом встановлено, що під час перевірки було встановлено, що на момент проведення перевірки було відсутнє свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечних вантажів, у відповідності до вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
08.12.2021 року інспекторами СДУ ВДК Олійником О.П. та ОСОБА_1 на водія Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного забезпечення «Інженерний Центр «Реагент» - Богуш Артема Геннадійовича, було складено акт №289483 від 08.12.2021 року про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
З тексту акта судом встановлено, що 08.12.2021 року, у м. Сєверодонецьк, на вул.Промислова, водій ОСОБА_2 перевозив транспортним засобом DAF FT XF 105.460 з причепом KRONE CDP 27 державні номери НОМЕР_1 та AE1801XF відповідно, небезпечний вантаж Натрій азотнокислий технічний, клас небезпеки 5.1, у заводскій упаковці - мішках, без свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення певних небезпечних вантажів.
Водій зі змістом акту ознайомлений, що підтверджується підписом останнього в графі «підпис водій транспортного засобу».
На виконання вимог п.26 Порядку № 1567, Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки на адресу позивачу було надіслано повідомлення про розгляд справи №2673/83.1/24-21 від 14.01.2022 р. в якому зазначалося про необхідність явки до Управління на розгляд справи.
03.02.2022 року на виконання п. 27 Порядку №1567 виконуючим обов`язки начальника Відділу було проведено розгляд акту та винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №317604, відповідно до якої до підприємства було застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 17 000 гривень.
Відповідно до п. 29 Порядку № 1567, копію постанови було надіслано на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного забезпечення «Інженерний Центр «Реагент», що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Законом України "Про автомобільний транспорт"№2344-ІІІ (далі - Закон), Законом України "Про перевезення небезпечних вантажів" від 06.04.2000 року №1644-ІІІ, Законом України "Про приєднання України до Європейської угоди про Міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)" від 02.03.2000 року №1511-ІІІ та Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.09.2018 року №656.
Відповідно до cт.19 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» транспортні засоби, якими перевозяться небезпечні вантажі, повинні відповідати вимогам державних стандартів, безпеки, охорони праці та екології, а також у встановлених законодавством випадках мати відповідне маркування і свідоцтво про допущення до перевезення небезпечних вантажів. У разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів відповідні свідоцтва, згідно з законодавством, видаються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
Порядок видачі та оформлення свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.12.2018 №1054 (далі Порядок №1054), який розроблено з урахуванням вимог Директиви 2008/68/ЄС Європейського парламенту та Ради від 24.09.2008 року про внутрішні перевезення небезпечних вантажів; додатків А, В до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів від 30.09.1957 року (ДОПНВ).
Відповідно до положень розділів 8.1.2, 9.1.2 та 9.1.3 ДОПНВ та Порядку №1054 свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів є обов`язковим для транспортних засобів типів EX/II, EX/III, FL, AT, MEMU категорій N та O.
Відповідно до статей 18-20 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» умови перевезення небезпечних вантажів визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту. У разі відсутності таких актів небезпечний вантаж допускається до перевезення на умовах, встановлених за рішенням органів, зазначених у статтях 13, 15 і 16 цього Закону. В разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів умови перевезення встановлюються органами Національної поліції.
Транспортні засоби, якими перевозяться небезпечні вантажі, повинні відповідати вимогам державних стандартів, безпеки, охорони праці та екології, а також у встановлених законодавством випадках мати відповідне маркування і свідоцтво про допущення до перевезення небезпечних вантажів. У разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів відповідні свідоцтва, згідно з законодавством, видаються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
Перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.08.2018 р. № 656 затверджено нормативно-правові акти з питань дорожнього перевезення небезпечних вантажів, зокрема:
1) Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів;
2) Порядок видачі та оформлення свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів;
3) Порядок погодження та оформлення маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів.
П.5 Правил перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом МВС України № 656 від 04.08.2018 року, встановлено, що небезпечні вантажі дозволено перевозити автомобільним транспортом тільки в разі, якщо вони згідно з вимогами частини 2 таблиці А глави 3.2 та глави 3.3 додатка А до ДОПНВ та цих Правил допущені до перевезення та якщо всі вимоги щодо перевезення таких вантажів виконані.
Європейська угода про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ), до якої Україна приєдналася 01.05.2000 року, містить визначення, що «допущене до перевезення в режимі ДОПНВ» означає підтвердження компетентним органом якої-небудь договірної Сторони того, що окремий транспортний засіб, призначений для перевезення небезпечних вантажів, відповідає відповідним технічним вимогам як транспортний засіб EX/II, EX/III, FL або AT або як MEMU.
Відповідно до п.9 Правил при перевезенні небезпечних вантажів на транспортній одиниці мають бути, крім перелічених у ПДР, такі документи:
1) при перевезенні небезпечних вантажів, які є вантажами підвищеної небезпеки,- погодження маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, видане уповноваженим підрозділом поліції в паперовій або за наявності технічної можливості в електронній формі, зразок якого наведено в додатку 1 до цих Правил;
Перевезення небезпечних вантажів, які належать до вантажів підвищеної небезпеки, без погодження маршруту руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, виданого поліцією, здійснюється:
у разі якщо перевезення вантажу частково або повністю звільняється від необхідності дотримання вимог та положень ДОПНВ згідно з розділом 1.1.3 додатка А до цієї Угоди;
2) при внутрішньому перевезенні небезпечних вантажів - копія договору обов`язкового страхування відповідальності суб`єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечних вантажів.
Копія договору обов`язкового страхування не вимагається, якщо перевезення вантажу частково або повністю звільняється від необхідності дотримання вимог та положень ДОПНВ згідно з розділом 1.1.3 додатка А до цієї Угоди;
3) у випадках, передбачених ДОПНВ, на транспортній одиниці мають бути додатково такі документи:
транспортний документ, передбачений розділом 5.4.1 додатка А до ДОПНВ.
У разі якщо кількість вантажу не дає можливості завантажити його повний обсяг в одну транспортну одиницю, складаються окремі транспортні документи або робляться копії єдиного документа на кількість завантажених транспортних одиниць.
На вантажі, що не можуть завантажуватися разом в один транспортний засіб через заборону їх сумісного завантаження, обов`язково виписуються окремі транспортні документи.
Інформація, яка має зазначатися у відповідних випадках у транспортному документі, свідчить про небезпеку вантажу. Ця інформація, передбачена положеннями розділів 3.5.6, 5.4.1, підрозділами 5.5.2.4, 5.5.3.7.1 та спеціальними положеннями глави 3.3 додатка А до ДОПНВ, зазначається в товарно-транспортній накладній або додається до неї;
свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, передбачене розділом 9.1.3 додатка B до ДОПНВ, на кожну транспортну одиницю або транспортний засіб, що входить до її складу, зразок якого наведено в додатку 2 до цих Правил (свідоцтво має бути стандартного формату А4 (210 х 297 мм), білого кольору з рожевою діагональною смужкою);
ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі (далі - свідоцтво ДОПНВ про підготовку водія), передбачене розділом 8.2.1 додатка B до ДОПНВ;
письмові інструкції, передбачені розділом 5.4.3 додатка А до ДОПНВ.
Письмові інструкції зберігаються в кабіні транспортного засобу в легкодоступному місці. Автомобільний перевізник забезпечує ознайомлення водіїв, які беруть участь у перевезенні, із змістом письмових інструкцій та належне виконання ними зазначених інструкцій;
свідоцтво про завантаження контейнера / транспортного засобу, передбачене розділом 5.4.2 додатка А до ДОПНВ, порядок заповнення і зміст якого наведено в додатку 4 до цих Правил.
Свідоцтво про завантаження контейнера/транспортного засобу може бути додано до транспортного документа. У цьому разі в транспортному документі зазначається, що завантаження контейнера проведено відповідно до встановлених на морському транспорті вимог, а також зазначаються відомості про особу, відповідальну за завантаження контейнера.
Для переносних цистерн та контейнерів-цистерн свідоцтво про завантаження контейнера / транспортного засобу не вимагається;
документ, що посвідчує особу, з фотографією для кожного члена екіпажу;
копія документа, виданого компетентним органом, із зазначенням умов перевезення, якщо це вимагається відповідно до підпунктів «с» або «d» підрозділу 5.4.1.2.1 або підрозділу 5.4.1.2.3.3 додатка А до ДОПНВ.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону №2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до ч.3 Закону №2344-ІІІ, державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.
Частиною 11 статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Відповідно до ч.12 ст. 6 Закону №2344-ІІІ, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Відповідно до Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Відповідно до п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.
За приписами п. 14 Порядку № 1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
При цьому, відповідно до ст. 1 Закону, автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; а водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до ст. 34 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до ст. 48 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
З аналізу положень вказаної статті випливає, що вказаний вище перелік документів згідно ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" не є вичерпним.
Відповідно до ст. 18 ЗУ "Про автомобільний транспорт", з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Відповідно до абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При прийнятті оскаржуваної постанови відповідач застосував абз. 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ«Про автомобільний транспорт», а саме: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до приписів ст. 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник, зокрема, повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до статті 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
До дискреційних повноважень належать передбачені законом випадки, коли суб`єкт владних повноважень вправі на власний розсуд приймати одне з декількох варіантів управлінських рішень. При цьому, є помилкою ототожнювати дискреційні повноваження зі вседозволеністю, на чому зосереджено увагу і Європейським судом з прав людини.
Так, наприклад, у рішенні від 17.06.2008 р. у справі «Мелтекс ЛТД та ОСОБА_12 проти Вірменії» суд зазначив, що в будь-якому випадку закон має визначати обсяг будь-яких дискреційних повноважень компетентних органів і порядок їх реалізації з достатньою ясністю, беручи до уваги законну мету таких заходів, та надавати особі адекватний захист від свавільного втручання (§81 рішення).
Іншими словами, дискреційні повноваження у державного органу виникають лише тоді, коли такі повноваження надані законами України. Тобто саме закони, а не «власний розсуд» суб`єкта владних повноважень, мають дозволяти останньому прийняти одне з декількох рішень. І кожне з цих рішень має бути чітко передбачене законом. У протилежному випадку, за відсутності відповідного законодавчого положення, держорган яких-небудь дискреційних повноважень мати не може.
Ця концепція цілком підкріплюється положеннями Конституції. Статтею 19 Конституції України не допускає інших дій для державних та комунальних органів крім тих, які передбачені законом.
З огляду на такі конституційні обмеження, не може бути іншого розуміння дискреційних повноважень, крім як повноважень, передбачених законом. Пленумом Вищого адміністративного суду України у своїй постанові «Про судове рішення в адміністративній справі» від 2013 р. вказано, що суб`єкт владних повноважень вправі приймати рішення «на основі адміністративного розсуду» лише «відповідно до закону», тобто у передбачених законом випадках.
З урахуванням встановлених приписів чинного законодавства та фактичних обставин встановлених судом, суд не приймає доводи позивача та вважає їх такими, що не відповідають приписам чинного законодавства.
При цьому, суд зазначає, що акт перевірки - службовий документ, який фіксує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення (або їх відсутність) вимог чинного законодавства зазначеними суб`єктами.
Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного законодавства України, так і доводів сторін, суд зазначає наступне.
Порядок видачі та оформлення свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.12.2018 №1054 (далі Порядок №1054), який розроблено з урахуванням вимог Директиви 2008/68/ЄС Європейського парламенту та Ради від 24.09.2008 року про внутрішні перевезення небезпечних вантажів; додатків А, В до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів від 30.09.1957 року (ДОПНВ).
Відповідно до положень розділів 8.1.2, 9.1.2 та 9.1.3 ДОПНВ та Порядку №1054 свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів є обов`язковим для транспортних засобів типів EX/II, EX/III, FL, AT, MEMU категорій N та O.
Отже, у акті № 289483 від 08.12.2021 р. посадовими особами зафіксоване порушення, а саме, відсутність свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів.
Під час перевірки співробітниками Управління Укртрансбезпеки встановлено порушення і зафіксовано його у акті.
Після чого в ході розгляду справи начальником Управління Укртрансбезпеки здійснена кваліфікація встановленого порушення і прийнято рішення про застосування штрафу.
З урахуванням оцінки зазначених вище доводів позивача, суд також не приймає доводи представника позивача, стосовно того, що
Суд зауважує, що відповідно до примітки до розділу 9.1.2 ДОПНВ для інших транспортних засобів (крім ЕХ / II, ЕХ / III, МЕМU, FL, ОХ та АТ) свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення деяких небезпечних вантажів не потрібно.
Для використання вказаних транспортних засобів для перевезення небезпечних вантажів досить мати документ, що підтверджує проходження ними обов`язкового технічного контролю (наприклад, діагностичну карту). Такі транспортні засоби мають використовуватися виключно для перевезення небезпечних вантажів в контейнерах - цистернах, переносних цистернах та багато елементарних газових контейнерах індивідуальною місткістю не більше 3 куб.м.
Таким чином, перевезення транспортним засобом типу АТ марка DAF FТХF 105.460 та причепом KRONE SDP 27 з десхавними номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_5 , небезпечного вантажу Натрій азотнокислий технічний, клас 5.1, який фасований у мішки (заводська тара упаковка), відповідно до розділу 9.1.2 ДОПНВ для транспортних засобів (крім ЕХ/ІІ, ЕХІІІ, МЕМU, FL, ОХ та АТ), не потребувало наявності свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу, так як транспортний засіб не відноситься до вищевказаних спеціальних транспортних засобів.
В той же час, відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив згодом про те, що транспортний засіб, яким керував позивач для перевезення балонів, потребував відповідного свідоцтва для перевезення небезпечних вантажів.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»
Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в наступній редакції:
- в іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Вирішуючипитаннящодорозподілусудовихвитрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до квитанції від 15.06.2022 р. за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Враховуючи часткове задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного забезпечення «Інженерний Центр «Реагент» до Державної служби України з безпеки на транспорті Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, суд приходить до висновку щодо наявність підстав стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Дніпропетровській області судових витрат у розмірі 1 240,50 грн.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного забезпечення «Інженерний Центр «Реагент» до Державної служби України з безпеки на транспорті Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити частково.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного забезпечення «Інженерний Центр «Реагент» витрати з оплати судового збору у розмірі 1 240,50 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова