Справа № 380/6183/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/6183/22 пров. № А/857/8714/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Обрізка І.М., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Брильовським Р.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач) щодо відмови в обчислені йому пенсії відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» №345-VI від 02.09.2008 (далі Закон №345-VI) з 31.05.2021 по 31.01.2022 та зобов`язати відповідача здійснити з 31.05.2021 по 31.01.2022 перерахунок його пенсії відповідно до вимог ст.8 цього Закону.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до вимог ст.8 Закону №345-VI з 16.02.2021 по 31.01.2022 та зобов`язано здійснити перерахунок позивачу його пенсії відповідно до цієї норми з 16.02.2021 по 31.01.2022. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачу призначено III групу інвалідності внаслідок професійного захворювання в розмірі пенсії за віком з 16.02.2021 по 28.02.2022 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV). Страховий стаж позивача, обчислений по 30.11.2019, становив 25 років 22 дні, з них 14 років 10 місяців 1 день пільгового (підземного) стажу (11 років 05 місяців 19 днів стаж на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та 3 роки 4 місяці 12 днів - навчання за спеціальністю). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 по справі №380/12843/21 було зобов`язано зарахувати до загального та пільгового (спеціального) страхового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 період його роботи у відокремленому підрозділі шахта «Степова» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01.12.2019 по 30.11.2020, тому вищезазначений період зараховано до загального та пільгового (підземного) стажу за Списком №1, однак не зараховано до стажу, який дає право на обчислення пенсії відповідно до Закону №345-VI. Також зазначає, що розмір пенсії позивача з 01.02.2022 становить 12847,67 грн (16059,59 грн*80%).

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 перебуває на обліку з 16.02.2021 у ГУ ПФУ як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 по справі №380/12843/21, яке набрало законної сили 01.10.2021 було зобов`язано ГУ ПФУ зарахувати ОСОБА_1 до загального та пільгового (спеціального) страхового стажу за Списком №1 період роботи у відокремленому підрозділі шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» з 01.11.2019 по 30.11.2020.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії та вказав, що у зв`язку з наявністю у нього 15 років 10 місяців пільгового стажу на підземних роботах з повним робочим днем під землею просив здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог ст. 8 Закону №345-VI.

Листом ГУ ПФУ від 11.02.2022 позивачу було повідомлено, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 по справі №380/12843/21 з 01.10.2021 проведено перерахунок його пенсії (рішення №61 від 08.10.2021), зарахувавши період роботи з 01.12.2019 по 31.11.2020 до загального та пільгового (спеціального) стажу за Списком №1. У рішенні суду відсутнє посилання на Закон №345-VI.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав право на призначення пенсії відповідно до вимог статті 8 Закону №345-VI станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України громадянам ґарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З метою підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів прийнято Закон №345-VI, який набрав чинності 16.09.2008.

Відповідно до статті 1 Закону №345-VI (у редакції, чинній до 01.01.2017), його дія поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» щодо працівників калієво-магнієвих та озокеритних копалень» №1066-VIII від 31.03.2016 (далі Закон №1066-VIII), відповідно до якого у статті 1 Закону №345-VI слова «марганцеві та уранові руди» постановлено замінити словами «марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди».

Згідно статті 8 Закону №345-VI, мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Частиною другою статті 10 Закону №345-VI передбачено, що дія частини першої статті 7 і статті 8 цього Закону поширюється також на пенсіонерів, пенсія яким була призначена до набрання чинності цим Законом.

Верховний Суд у справах №345/4616/16 (постанова від 20.11.2018), №345/4570/16-а (постанова від 06.02.2019), №345/4462/16-а (постанова від 05.12.2019), №345/3954/16-а (постанова від 11.07.2019) та інших дійшов висновку, що статтю 1 Закону №345-VI слід розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Відтак, на позивача, з 01.01.2017 поширено дію Закону №345-VI, що в силу статей 1, 8 цього Закону відносить його до осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

З матеріалів справи видно, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 по справі №380/12843/21, яке набрало законної сили 01.10.2021, було зобов`язано ГУ ПФУ зарахувати до загального та пільгового (спеціального) страхового стажу за Списком №1 позивачу період його роботи у відокремленому підрозділі шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» з 01.11.2019 по 30.11.2020.

Таким чином, з урахуванням стажу роботи позивача, зарахованого відповідачем на виконання вищевказаного судового рішення, який становить 15 років 10 місяців 24 дні, позивач мав право на призначення пенсії відповідно до вимог статті 8 Закону №345-VІ станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії. Проте, відповідач вищевказаного не врахував та протиправно відмовив позивачу у здісненні такого перерахунку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що для повного захисту порушених прав позивача згідно ч.2 ст.9 КАС України необхідно вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до вимог ст. 8 Закону №345-VІ з 16.02.2021 по 31.01.2022 та зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок відповідно до цієї норми з 16.02.2021 по 31.01.2022.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2022 року по справі №380/6183/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді І. М. Обрізко
С. М. Шевчук