Справа № 638/3236/19
Суддя: Шишкін О. В.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/3236/19
Провадження № 2-а/638/13/22
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря судового засідання Олейник О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення дії договорів оренди шляхом їх розірвання і визнання бездіяльності незаконною,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення дії договорів оренди шляхом їх розірвання і визнання бездіяльності незаконною.

Ухвалою суду від 29.08.2019 адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

02.12.2020 року на підставі розпорядження керівника апарату суду у зв`язку з відставкою головуючого судді Шестака О.І., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено головуючим суддею у справі Шишкіна О.В.

21 січня 2022 року до суду надійшло клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 Петренко Оксани Василівни про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути дане клопотання за відсутності учасників справи.

Дослідивши клопотання та наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Стаття 2 КАС у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду, завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пункт 2 частини першої статті4 КАС визначає публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується й з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Предметом спору у даній справі є договір оренди земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суд у постанові від 03 квітня 2018 року у справі №761/33504/14-а дійшов до висновку, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Прийняті відповідачем рішення про передачу третій особі в оренду земельної ділянки є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. Скасування цих рішень не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки, оскільки у зв`язку з укладенням договору оренди земельної ділянки виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією права користування земельною ділянкою. У такому випадку захист порушеного права залежно від суб`єктного складу сторін має вирішуватися за нормами цивільного (господарського) судочинства.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушеного майнового права позивача у зв`язку з дією договору оренди земельної ділянки, суд вважає, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічні висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 21-1306а 15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі №761/33504/14-а

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд

у х в а л и в:

Клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Петренко Оксани Василівни про закриття провадження - задовольнити.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення дії договорів оренди шляхом їх розірвання і визнання бездіяльності незаконною закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КА України.

Ухвала суду може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Шишкін