Справа № 620/5786/22
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 вересня 2022 року м. Чернігів Справа № 620/5786/22

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області (пр-т. Перемоги, 74, м. Чернігів, 14000, ) про стягнення середнього заробітку,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області, в якому просить:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 326 844 грн. 05 коп. - за весь час затримки при звільненні починаючи з 30.05.2018 по день фактичного розрахунку, який відбувся 29.09.2021 року з розрахунку середньомісячної заробітної плати у відповідному розмірі помноженої на кількість календарних днів затримки розрахунку.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 01.09.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачу встановлено десятиденний строк, з дня отримання зазначеної ухвали суду, для усунення недоліків поданої позовної заяви.

На виконання ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 01.09.2022 позивачем надано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом та заяву про звільнення від сплати судового збору.

Суд, ознайомившись з заявою про поновлення строку звернення до суду з даним позовом вважає, що наведені у заяві, якими обґрунтовано підстави поважності причин пропуску строку звернення є неналежними та не вбачає підстав для прийняття заяви.

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з даним позовом 23.08.2022 та просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 326 844 грн 05 коп. - за весь час затримки при звільненні починаючи з 30.05.2018 по день фактичного розрахунку, який відбувся 29.09.2021 року з розрахунку середньомісячної заробітної плати у відповідному розмірі помноженої на кількість календарних днів затримки розрахунку.

В заяві про поновлення строку позивач зазначає, що 29.09.2021 на виконання рішення суду на його банківський рахунок надійшла заробітна плата від Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у розмірі 17081,54 грн, а про своє порушене право дізнався в грудні 2021, коли звернувся за консультацією до правозахисника. Оскільки в цей період часу позивач проходив службу в ЗСУ, їздив у службові відрядження, тому не мав змоги займатись питанням формування позову для звернення до суду. В подальшому, після повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України позивач не мав змоги своєчасно звернутися до суду, окрім того здійснював захист м. Чернігова та області.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як свідчать матеріали справи 29.09.2021 на виконання рішення суду на банківський рахунок позивача надійшла заборгованість по заробітній платі від Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у розмірі 17081,54 грн, отже останній день місячного строку звернення до суду є 30.10.2021, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише 23.08.2022.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 також вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Крім того встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних та трудових спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Враховуючи вищенаведене, суддя вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами, що стосуються отримання середнього заробітку в сумі 326 844 грн 05 коп. за весь час затримки при звільненні, починаючи з 30.05.2018 по день фактичного розрахунку, який відбувся 29.09.2021, оскільки право у позивача на звернення до суду з відповідним адміністративним позовом виникло з 30.09.2021, проте адміністративний позов поданий до суду лише 23.08.2022, а поважних причин пропуску строку звернення до суду судом не встановлено.

Згідно частин 1 та 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на зазначене, вказані позивачем в заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами, що стосуються отримання середнього заробітку в сумі 326 844 грн 05 коп. за весь час затримки при звільненні починаючи з 30.05.2018 по день фактичного розрахунку, який відбувся 29.09.2021 визнаються судом неповажними.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду та належних обґрунтувань обставин і доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем (в тому числі і щодо служби в армії) не наведено та не доведено, тобто позивачем пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою без поважних причин, тому позовна заява підлягає поверненню.

Крім того в заяві про звільнення від сплати судового збору, позивач зазначає, що є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій, і тому на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

В свою чергу щодо наданої копії посвідчення учасника бойових дій, як підстава для звільнення від сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено пільги щодо сплати судового збору. Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI), учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Водночас ця норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, у яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їхнього життєзабезпечення та членів їхніх сімей встановлені Законом України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII). Статтею 22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їхнім соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг, наданих учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначений у статті 12 цього Закону.

Однак спори щодо правовідносин, пов`язаних виконанням рішення суду щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при виплаті індексації, не стосуються порядку, обсягу соціальних гарантій чи соціального і правового захисту ветеранів війни. Отже вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI слід враховувати предмет та підстави позову, перевіряти, чи стосується така справа захисту прав такої особи з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19 та в постанові Верховного Суду від 19.10.2020 у справі № 240/934/20.

Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір» в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій, закріплених законодавством, саме через набуття такого статусу, але статус учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати судового збору з усіх спорів.

Враховуючи викладене, вимоги позивача не пов`язані з порушенням його прав на соціальний захист саме як учасника бойових дій, тому судовий збір має бути сплачено на загальних підставах. Така правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 490/8128/17.

Водночас суд зазначає, що повернення позовної заяви, згідно з частиною 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись пунктом 9 частини 4 статті 169, статтями 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 , що викладені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, визнати неповажними та відмовити у поновленні строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви, разом з доданими до неї матеріалами, надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили в строк та порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про повернення позовної заяви.

Ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Падій