Справа № 240/42/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/42/19

21 вересня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за №81 від 03.03.2018 (пункт 3);

-зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року як інваліду II групи внаслідок травми та захворювання, пов`язаних із захистом Батьківщини з урахуванням виплаченої раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за №81 від 03.03.2018 (пункт 3);

-зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 21.04.2018, внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року задоволено апеляційну скаргу Міністерства оборони України-скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

13 липня 2022 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови від 06 серпня 2019 року за виключними обставинами.

В обґрунтуванні заяви зазначено, що підставою для звернення до суду із даною заявою стало ухвалення Конституційним Судом України рішення від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022с у справі №3-192/2020(465/20), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка у свою чергу застосовувалась судом при вирішенні справи. Згідно із рішенням Конституційного Суду приписи п. 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими встановлено обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років, не узгоджується з засадничими конституційними цінностями, зокрема такими, як принцип поваги до захисту прав людини, принцип верховенства права в аспекті домірності та вимог щодо соціального захисту військовослужбовців (статті 3, 8, 17, 46 Конституції України). Відтак, заявник вважає, що наявні підстави для перегляду постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 у даній справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

14 вересня 2022 року до початку розгляду справи, від представника позивача надійшла заява про розгляд заяви без його участі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

За приписами п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 19.02.2021 по справі №808/1628/18 сформував правовий висновок щодо практичного застосування положень зазначеної вище норми КАС України.

Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що положення п.1 ч.5 ст.361 КАС України містять імперативний припис. Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами лише тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Так, словосполучення "ще не виконане", яке вживається у п.1 ч.5 ст.361 КАС України, не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також "розширеного тлумачення", про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14.05.2020 (якою справу №808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду). Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Окремо, Верховний Суд також вказав, що не може вважатись невиконаним, у розумінні положень п.1 ч.5 ст.361 КАС України рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового виконання.

В контексті розгляду цієї справи позивач фактично просить переглянути за виключними обставинами в порядку ст.361 КАС України постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Отже, з огляду на наведений вище правовий висновок Верховного Суду, законні підстави для задоволення заяви позивача відсутні, адже постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 по справі №240/42/19 не передбачає механізму примусового виконання.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

На час виникнення спірних правовідносин діяли положення п. 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що передбачали, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Конституційним Судом України ухвалено рішення від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022с у справі №3-192/2020(465/20), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка у свою чергу застосовувалась судом при вирішенні справи.

У рішенні зазначено, що пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з положеннями ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, з огляду на відсутність у вказаному рішенні вказівки на інший порядок правозастосування, положення пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" були чинними на дату встановлення позивачу ІІ групи інвалідності під час повторного огляду.

За наведених обставин, вказане рішення Конституційного Суду України не може бути застосовано до спірних правовідносин, що виникли до його прийняття.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі № 240/42/19.

Керуючись ст.ст. 311, 325, 328, 329, 361, 369 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у справі №240/42/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії- відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С. Сторчак В. Ю.