Справа № 260/4395/21
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2022 року м. Ужгород№ 260/4395/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханова З.Б. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великобийганської сільської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

24.09.21 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Великобийганської сільської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року провадження в адміністративній справі № 260/4395/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Великобийганської сільської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії закрито.

Постановою Восьмого Апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю. Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року про закриття провадження у справі № 260/4395/21 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

13 липня 2022 року вказана адміністративна справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі .

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 липня 2022 року справу №260/4395/21 передано на розгляд судді Плеханова З.Б.

Позиції сторін.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26 квітня 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 1,71 умовних кадастрових гектарів у КСГП «Дідівське» в порядку спадкування за її матір`ю ОСОБА_2 , яка у свою чергу, успадкувала це право від ОСОБА_3 .

В подальшому з метою реалізації свого права на земельну частку подала до Великобийганської сільської ради заяву, у якій просила виділити їй земельну частку в натурі однією земельною ділянкою площею 1,71 га в межах земель КСГП «Дідівське», а також просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Однак, Великобийганська сільська рада рішенням від 02 серпня 2021 року № 505 відмовила їй у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою у зв`язку з тим, що до заяви не додано оригінал сертифікату та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Вважає таку відмову протиправною.

Вказує, що Законом не передбачено обов`язок особи, яка звертається до сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації додавати графічні матеріали щодо бажаного місцезнаходження ділянки, а тому відмова з підстав недолучення таких матеріалів є незаконною і неконституційною.

29 жовтня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, Великобийганська сільська рада таку не визнає, та просить в задоволенні такої відмовити. Так, зазначає, що оскільки заявником ОСОБА_1 не вказано де саме із земель КСГП «Дідівське» вона виявила бажання отоварити свій сертифікат права на пай Великобийганська сільська рада була вимушена прийняти оскаржуване рішення.

Крім того, заява ОСОБА_1 не містить жодного посилання на те, яких сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища) вона бажає відвести у приватну власність. Прийняття рішення про надання дозволу на відведення земельної ділянки без зазначення місця розташування самої земельної ділянки, складу угідь сільськогосподарського призначення не дасть ОСОБА_1 реалізувати своє право на земельну ділянку пай, адже такий проект землеустрою не буде погоджено. Прийняття оскаржуваного рішення не позбавляє права ОСОБА_1 повторно звернутись до сільської ради з відповідною заявою в якій буде вказано бажане місце розташування, який склад угідь бажає отримати в рахунок паю.

05 листопада 2021 року, позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої проти позиції відповідача викладеної у відзиві заперечує з мотивів аналогічних, що наведенні у позовній заяві.

29 листопада 2021 року від Великобийганської сільської ради надійшли додаткові пояснення , відповідно до яких, просить приєднати до справи копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_1 за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради. Додатково зазначають, що позивачка намагається повторно використати свідоцтво на спадщину.

06 грудня 2021 року, від позивача надійшла відповідь на додаткові пояснення відповідача, відповідно до якої просить відхилити аргументи, доводи та докази відповідача, зазначені та долучені додаткових пояснень, за їх надуманістю та безпідставністю.

21 грудня 2021 року, від відповідача на адресу суду надійшли додаткові пояснення , відповідно до яких зазначає/ що позивачеві відомо, що земельна ділянка? яка згідно схеми паювання повинна бути передана йому, натомість її передали іншій особі, тобто фактично наявний цивільно-правовий спір щодо земельної частки (пай) між позивачем та особою, якій передано у власність земельну ділянку, яка повинна бути передана Берегівською РДА ОСОБА_1 .Валикобийганська сільська рада не володіє інформацією кому саме було передано земельну ділянку, яка повинна бути передана у власність позивачу так як відповідні рішення приймались Берегівською РДА. На підставі викладеного вважає, що з метою захисту свого права на земельну частку (пай) ОСОБА_1 необхідно було звернутися з позовом до Берегівського РДА та особи якій передано у власність земельну ділянку котра мала належати їй.

Обставини встановлені судом.

26 квітня 2017 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 1,71 умовних кадастрових гектарів у КСГП «Дідівське» в порядку спадкування за її матір`ю ОСОБА_2 , яка у свою чергу, успадкувала це право від ОСОБА_3 .

20 липня 2021 року ОСОБА_1 подала до Великобийганської сільської ради заяву, у якій просила виділити їй земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) однією земельною ділянкою площею 1,71 умовних кадастрових гектарів згідно схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП «Дідівське» та надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки . ОСОБА_1 у даній заяві зазначила, що буде виконувати роботи із землеустрою за власний рахунок.

До зазначеної вище заяви, адресованої сільській раді, було долучено:

-нотаріально посвідчену копію свідоцтва на право на спадщину за законом НМО № 317830,

-копію сертифікату серії ЗК 3 0023145,

-копію паспорта громадянина України,

-копію РНОКПП,

-копію схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП «Дідівське» Берегівського району Закарпатської області (розробленої Госпрозрахунковим виробничим бюро Закарпатського обласного управління земельних ресурсів Деркомзему України згідно договору № 64 від 18 грудня 1997 року,

-копію розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 04 вересня 1998 року № 539 «Про затвердження технічної документації по передачі в натурі земельних часток (паїв) земель КСГП «Дідівське» та виготовлення і видачі державних актів на право приватної власності на землю на території Дийдянської сільської ради .

Згідно з листом інженера-землевпорядника від 30.11.2021 року №2021-19-38 ФОП ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат № 010435 від 16 травня 2016 року) було розроблено технічну документацію у 2019 році на ОСОБА_1 , але у зв`язку із непогодженням органу місцевого самоврядування технічної документації, земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер, і не було передано у приватну власність

02 серпня 2021 року Рішенням позачергової дванадцятої сесії VIІІ скликання Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 505 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, на території Великобийганської сільської ради, орієнтовною площею 1,7100 га за цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» (код КВЦПЗ 01.01). Причиною відмови стало те, що до заяви не додано оригінал сертифікату та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Мотиви та норми права застосовані судом.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, визначені Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". (Закон № 899-IV)

Згідно з абзацами другим, третім частини першої статті 1, частиною першою, абзацом першим частини другої статті 2 цього Закону /

-право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

- Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину.

Як зазначалося судом, до заяви, адресованої сільській раді, позивачем була долучена нотаріально посвідчена копія свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 . Такий документ, відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 Закону, є самостійним документом, який посвідчує право на земельну частку (пай).

Згідно зі статтею 3 Закону № 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до статті 5 Закону № 899-IV сільська рада в межах повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема:

- розглядає заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

-приймає рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); -уточняє списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

- уточняє місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

- надає землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

-розглядає та погоджує проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

- організовує проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

- оформляє матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Сільські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Великобийганська сільська рада порушила абз. 7 ст. 5 Закону, так, ОСОБА_1 у поданій нею заяві зазначила, що бажає виконувати роботи. землеустрою за власний рахунок, а отже сільська рада повинна була посприяти у цьому.

Підсумовуючи вищевикладене,, ОСОБА_1 не повинна була надавати графічні матеріали щодо місця розташування, так як у даному випадку відсутня відповідна вимога закону.

Виділення земельної ділянки із пайових земель можливе кількома варіантами. Може за рахунок коштів місцевого бюджету бути розроблена землевпорядною організацією проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), і тоді громадянину надається земельна ділянка одна із тих, які вже розподілені. У разі, якщо за кошти місцевого бюджету таке не зроблено, сільська рада надає особі дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою, особа звертається до землевпорядної організації, сільська рада сприяє в укладенні договору з цією організацією. Після цього землевпорядна організація звертається до сільської ради із запитом стосовно вільних пайових земель, і вже у межах цих вільних земель розроблює проект землеустрою.

Так, відповідно до ст. 6 Закону, органи виконавчj] влади, органи місцевого самоврядування, державні та інші землевпорядні організації зобов`язані безоплатно надавати в установленому законодавством порядку землевпорядним організаціям, які уклали договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділені земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), наявні у них геодезичні та картографічні матеріали і документи, необхідні для виконання цих робіт.

Відповідно до абз. 5 ст. 5 Закону, сільські ради уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу мі власниками земельних часток (паїв). Тобто, уточнення місця розташування земельне ділянки покладається на сільську раду, а не на особу, яка звертається до них з відповідною заявою.

Місце розташування земельної ділянки визначається вже у розробленому проекті землеустрою. Так, відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону, у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу мі власниками земельних часток (паїв), а також земельних ділянок, що передаються комунальну власність, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні.

У частині першій статті 9 Закону № 899-IV передбачено, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 11 Закону № 899-IV встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо. Встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-IV, (далі Закон № 858-IV) технічна документація із землеустрою сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Статтею 25 Закону № 858-IV встановлено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до положень статті 55 Закону № 858-IV у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Згідно з статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до абзацу третього пункту 1, абзацу першого пункту 2, пунктів 5, 6 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Згідно з частиною першою, абзацом другим частини другої, частинами третьою, четвертою, сьомою, дев`ятою, десятою статті 79-1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до пунктів г) і ґ) частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини або виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

У статтях 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками» в редакції, чинній на час розгляду спору, організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом. У разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі № 1-6/2010 за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України констатував, що системний аналіз положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин. Відповідно до пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності. За Конституцією і законами України публічно-правові спори в Україні розглядають і вирішують суди загальної юрисдикції в порядку кримінального та адміністративного судочинства. Як далі зазначив Суд, вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів, крім публічно-правових спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Із матеріалів справи слідує, що позивач звернулась до відповідача із заявою, у якій просила виділити їй земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) однією земельною ділянкою площею 1,71 умовних кадастрових гектарів згідно схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП «Дідівське» та надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. До заяви долучила нотаріально посвідчену копію свідоцтва на право на спадщину за законом НМО № 317830, копію сертифікату серії ЗК 3 0023145, копію паспорта громадянина України, копію РНОКПП, копію схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП «Дідівське» Берегівського району Закарпатської області (розробленої Госпрозрахунковим виробничим бюро Закарпатського обласного управління земельних ресурсів Деркомзему України згідно договору № 64 від 18 грудня 1997 року, копію розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 04 вересня 1998 року № 539 «Про затвердження технічної документації по передачі в натурі земельних часток (паїв) земель КСГП «Дідівське» та виготовлення і видачі державних актів на право приватної власності на землю на території Дийдянської сільської ради .

Системний аналіз наведених вище правових норм, в контексті встановлених судом обставин цієї справи, дає підстави для висновку, що позивач має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), подавши до сільської ради відповідну заяву.

В свою чергу сільська рада, реалізуючи надані їй повноваження та розглядаючи заяву щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості), приймає рішення про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості), що є підставою для звернення до землевпорядної організації та укладення договору на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримання заявником витягу з Державного земельного кадастру та здійснення ним реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Отже, наведені у рішенні Великобийганської сільської ради від 02 серпня 2021 року № 505 підстави для відмови у прийнятті рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, не відповідають вимогам законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскаржуване рішення не відповідає вимогам , які ставляться до нього у ч. 2 ст. 2 КАСУ.

Відповідно до рішення КСУ 3-рп/2003 п.п.10п.9:"Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах". Отже з огляду на те, що дотримано всі умови для позитивного вирішення заяви позивачки, адресованій відповідачу, то у органу місцевого самоврядування відсутні дискреційні повноваження, а тому суд дійшов висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) АДРЕСА_1 до Великобийганської сільської ради ( с. В. Бийгань, вул. Леніна,61 Берегівського району Закарпатської область ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним рішення Великобийганської сільської ради від 02 серпня 2021 року № 505 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

3. Зобов`язати Великобийганську сільську раду с. В. Бийгань, вул. Леніна,61 Берегівського району Закарпатської область надати ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) АДРЕСА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки із земель КСГП «Дідівське» Берегівського району (в межах схеми розпаювання) на підставі її заяви від 20.07.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 вересня 2022 року.