Справа № 260/2704/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2022 року м. Ужгород№ 260/2704/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

позивача: представник Михалків Б.С.,

відповідача: представник Секерня Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просить зобов`язати Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт з майна ОСОБА_2 , який було накладено на підставі постанови серія та номер 7-55499684, що видана 10.01.2018 року Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області у межах виконавчого провадження №56991763 з виконання виконавчого напису №15495 від 10 жовтня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" грошових коштів.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірний арешт був накладений в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. стосовного його батька ОСОБА_2 . Про існування такого позивач дізнався під час оформлення спадщини після смерті батька. В судовому порядку вказаний виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає примусовому виконанню. У зв`язку з вказаною обставиною позивач звертався до державного виконавця із заявою про зняття арешту, накладеного на майно покійного спадкодавця. Однак у задоволенні такого клопотання було протиправно відмовлено з причин закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні 20 вересня 2022 року представник позивача уточнив заявлені позовні вимоги в частині органу Державної виконавчої служби та номеру постанови, якою було накладено арешт на майно його батька, обґрунтовуючи допущеною при складанні позовної заяви опискою.

17 серпня 2022 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву №56991763 від 16.08.2022, в якому проти задоволення позову заперечив. Зокрема, зазначив, що на підставі п. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було закінчено виконавче провадження №56991763 з примусового виконання виконавчого напису №15495 від 10 жовтня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем. При цьому вважає, що підстав для зняття арешту з майна у державного виконавця не було, оскільки боржником не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Окрім того, зазначає, що накладений арешт може бути знятий тільки на підставі ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

22 серпня 2022 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому не погоджується з твердженнями відповідача, оскільки такі не відповідають нормам чинного законодавства. Повторно наголошує на тому, що виконавчий документ був визнаний таким, що не підлягає виконанню, в судовому порядку, тобто всі подальші дії державних виконавців не мають юридичної сили. З огляду на що вважає, що після закінчення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний скасувати всі накладені арешти на майно боржника у такому виконавчому провадженні. Більше того, звернув увагу суду на протиправність відкриття виконавчого провадження через 7 років після смерті боржника.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

В засіданні суду 20 вересня 2022 року представник відповідача проти задоволення позову заперечив, аргументуючи обставинами, наведеними у відзиві на позов.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 серпня 2018 року державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі державний виконавець) на підставі поданої стягувачем заяви відкрито виконавче провадження №56991763 за виконавчим написом №15495, виданим 10.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швец Р.О., яким стягнуто з ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість в сумі 770634,22 грн.

В ході вчинення виконавчих дій 28 серпня 2018 року державним виконавцем було винесено постанову №56991763, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику, ОСОБА_2 .

В подальшому головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі головний державний виконавець) при примусовому виконанні виконавчого напису №15495, виданого 10.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швец Р.О., з метою забезпечення реального виконання такого в межах виконавчого провадження №56991763 постановою від 29 грудня 2021 року було повторно накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафу у сумі 847897,64 грн.

В той же час головним державним виконавцем встановлено, що згідно відомостей Державного реєстру актів цивільного стану громадян боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з чим на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем постановою від 29 грудня 2021 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №15495, виданого 10.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швец Р.О.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) являється спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2022 у справі №308/12936/19.

З метою захисту своїх прав ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом про визнання виконавчого напису №15495, виданого 10.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швец Р.О., таким, що не підлягає виконанню.

За результатами розгляду такого спору рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2022 року №308/12936/19 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець О.О., вчинений 10.10.2017 року за реєстровим №15495 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суми заборгованості за кредитним договором № MKY7AE0000101 від 08.06.2006 року за період з 08.06.2006 року по 09.08.2017 року.

При цьому приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що при вчиненні такого виконавчого напису приватним нотаріусом не дотримано вимог чинного законодавства.

31 травня 2022 року представник ОСОБА_1 звернувся до Відділу виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного Міжрегіонального управління юстиції із заявою, в якій просив скасувати арешти, які накладені на майно громадянина ОСОБА_2 у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого напису №15495, виданого 10.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швец Р.О. Однак жодної відповіді за результатами розгляду такої заяви органом державної виконавчої служби надано не було.

12 липня 2022 року представник ОСОБА_1 звернувся до Відділу виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного Міжрегіонального управління юстиції із адвокатським запитом щодо причин невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2022 року №308/12936/19.

Листом Відділу виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного Міжрегіонального управління юстиції №40784 від 15.07.2022 заявнику було повідомлено про закінчення 29 грудня 2021 року виконавчого провадження №569917963 на підставі п. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника.

З метою захисту порушеного права позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон).

Так, ст. 1 даного Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Отже, виконавчі написи нотаріусів є виконавчими документами, в розумінні норм Закону.

Судом встановлено, що виконавче провадження №56991763 державним виконавцем відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні такого приватним нотаріусом не дотримано вимог чинного законодавства.

Так, ч. 1 ст. 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч. 2 ст. 56 Закону).

При цьому, аналіз норм Закону дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу необхідності, на думку позивача, зняття арешту з майна боржника, накладеного в межах виконавчого провадження, виконавчий лист за яким було визнано таким, що не підлягає виконанню, та смертю боржника.

Обґрунтовуючи безпідставність заявлених позовних вимог відповідач заявляє, що норми Закону не передбачають можливості зняття накладеного в межах виконавчого провадження арешту з майна боржника у разі закінчення такого на підставі норм п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону без сплати суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, положеннями п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Стаття 40 Закону передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження.

Зокрема, ч. 1 зазначеної статті визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 2 ст. 40 Закону).

Судом встановлено, що підставою для закінчення виконавчого провадження №56991763 була саме смерть боржника ОСОБА_2 . При цьому з матеріалів справи вбачається, що смерть ОСОБА_2 наступила ще до моменту вчинення виконавчого напису №15495 від 10.10.2017 та відкриття виконавчого провадження №56991763 (14 серпня 2018 року).

Більше того, виконавчий документ, що став підставою відкриття виконавчого провадження №56991763, був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню з підстав вчиненні такого без дотримано вимог чинного законодавства.

Отже, суд вважає, що факт визнання в судовому порядку виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню з мотивів відсутності правових підстав для його видачі, скасовує будь-які правові наслідки такого для боржника, в тому числі тих, що виникли в ході примусового виконання такого.

Вказане спростовує твердження відповідача про неможливість зняття арешту з майна боржника до моменту сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Порядок зняття накладеного державним виконавцем арешту з майна регламентований ст. 59 Закону.

Так, нормами ч. 4 ст. 59 Закону встановлений перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, однак серед таких, смерть боржника виконавчого провадження відсутня.

Поряд з цим, ч. 5 ст. 59 Закону передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За результатами розгляду даної справи судом встановлено, що виконавчий напис, що став підставою відкриття виконавчого провадження, був визнаний таким, що не підлягає виконанню рішенням суду від 03 березня 2022 року, ухваленим вже після закінчення виконавчого провадження.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Тому, враховуючи рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2022 року №308/12936/19 та правові наслідки визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що накладений державним виконавцем в межах такого виконавчого провадження арешт на майно боржника підлягає зняттю.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження: вул. Заньковецької, буд. 10, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного Міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт з майна ОСОБА_2 , який було накладено в межах виконавчого провадження №56991763 з примусового виконання виконавчого напису №15495 від 10 жовтня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" грошових коштів.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження: вул. Заньковецької, буд. 10, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) судові витрати у розмірі 992,40 грн. (Дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін