Справа № 520/16464/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 вересня 2022 року № 520/16464/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4-А,м. Київ, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просить

визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області № 42 від 17.03.2020 про заборону в`їзду на територію України терміном на 3 (три) роки стосовно гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про заборону в`їзду на територію України , на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки винесено без належних для того підстав.

Відповідач, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Сторони в судове засідання не прибули, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржуване рішення відповідача на відповідність приписам ч.2ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, на час прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання, визначався та встановлювався Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства визначено Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом МВС України від 17.12.2013 №1235 (далі по тексту - Інструкція).

Відповідно до п.3 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Дія цієї Інструкції не поширюється на рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну особам, яке приймається територіальними органами та територіальними підрозділами ДМС, органами охорони державного кордону, органами Служби безпеки України згідно зі статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Судовим розглядом встановлено, що позивач мав посвідку на тимчасове проживання на території України, яка видана 24.07.2019, термін закінчення дії 23.07.2020 року.

17.03.2020 року ДМУ ДМС України м. Києві та Київській області прийнято рішення № 42 про заборону в`їзду в Україну громадянину Алжиру ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном на три роки.

У рішенні зазначено, що 09.08.2019 року ЦМУ ДМР України в м. Києві та Київській області відносно ОСОБА_1 складені матеріали про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 09.08.2019 року у вигляді штрафу розміром 5100 грн, яка на момент винесення рішення не виконана.

Приписами абзаців 2-3, 7 ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Підставою прийняття рішення №142 від 17.03.2020 визначено абз.6 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Суд зазначає, що на момент вирішення спору постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення від 09.08.2019 у вигляді штрафу на підставі ч.1 ст.203 КУпАП, як передумова заборони в`їзду на територію України, є чинною, доказів оскарження постанови, скасування її в судовому порядку чи сплати штрафу (на момент винесення оскаржуваного рішення) суду не надано, як не встановлено судом в порядку ст. 9 КАС України.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення діяв у відповідності до вимог чинного законодавства

Щодо посилань позивача на неврахування при винесенні рішення тієї обставини, що він перебуває у шлюбі з громадянкою України та має двох дітей, суд зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження обставини наявності у позивача дітей.

Чинним законодавством, в тому числі приписами Інструкції № 1235 не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, які звільняють особу від вчинення порушення законодавства України в частині дотримання правил перебування на території України, а необхідність піклування про родину не спростовує встановлених відповідачем порушень.

Крім того, наявність родини не є обставиною, яка впливає на дії органів ДМС України, з огляду на положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкції №1235. Так само чинним законодавством не передбачено обов`язку органів ДМС України з`ясовувати характеризуючи дані позивача при прийнятті рішення.

Крім того, позивачу не заборонено в`їзд в Україну, а лише обмежено до 17.03.2023 в`їзд, отже, після сплину означеного строку він матиме змогу повернутися до своєї сім`ї.

Аналогічна правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №343/2242/16, від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 у справі №755/14023/17, від 13.10.2021 у справі №263/14519/20, від 13.04.2021 у справі №211/1113/18(2-а/211/91/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір", поклавши судові витрати на позивача.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 КАС України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Зоркіна Ю.В.