Справа № 200/20090/15-а
Суддя: Куцевол В. В.
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 200/20090/15-а

Провадження № 2а/932/154/21

16 вересня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Тарасової О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

18.09.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, з вимогами про визнання протиправним та скасування зменшення пенсії на 15 % з квітня 2015 року та зобов`язати відповідача виплатити недонараховану пенсійну заборгованість.

Підставами для задоволення позову вказано наступне. Так, позивач отримує пенсію за віком та продовжує працювати. З квітня по червень 2015 року отримав пенсію , яка зменшена на 523,90 грн. від попередньої, що передбачено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-ІІV від 02.03.2015 року, прийнятим з п`ятою спроби. Таке зменшення пенсії суперечить ст.ст. 3, 22, 56 Конституції України. Норми Конституції України є нормами прямої дії та всі закони та нормативно-правові акти мають відповідати Конституції України. Управління Пенсійного фонду України мало керуватись нормами Конституції України, яка має вищу юридичну силу, щоб не допустити порушення конституційних прав. Також Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачені ст. 7 принципи, які не змінені з 01.04.2015 року. Позивачу невідомо про існування будь-яких рішень суду про утримання частини пенсії.

Ухвалою від 23.09.2015 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 31.12.2015 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Литвиненко І.Ю. та призначено її до розгляду.

Ухвалою від 23.03.2016 року зупинено провадження у справі до моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі за поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності нормам Конституції України окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02 березня 2015 року.

У зв`язку з закінченням строку відрядження судді Кіпчарського О.М. до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, зазначену адміністративну справу протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021 року передано у провадження цього складу суду.

Ухвалою від 07.10.2021 року справу прийнято до провадження та поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 09.06.2022 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до участі у справі, як правонаступника відповідача та витребувано копію пенсійної справи (особової справи) позивача.

Відповідачем надано відзив, у якому зазначає наступне. Станом на час подання позовної заяви, позивач працював в Первинній профспілковій організації державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод ім.. О.М. Макарова». Враховуючи, що позивач у 2015 році працював та отримував пенсію розмір якої перевищував 150 прожиткового мінімуму, у зв`язку із чим Фонд діяв в межах чинного законодавства та виконував норми абз. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції від 01.04.2015 року.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та прохала їх задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнала та прохала залишити їх без задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи у межах наданих суду доказів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком (список №2), обчислену за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до відомостей, які наявні у матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 , № 175868, зокрема довідки ОК 5, позивач у 2015 році працював у Первинній профспілковій організації державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» де отримував заробітну плату. Вказана обставина підтверджується також копією трудової книжки та не заперечується позивачем.

Згідно довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, позивачу за квітень червень 2015 року була нарахована пенсія у розмірі 3492,66 грн., фактично виплачена пенсія у розмірі 2968,76 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно абз 4 ч. 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції № 213-VIII від 02.03.2015) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 205 рік» у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні.

Як встановлено судом позивач у 2015 році працював, а розмір його пенсії становив 3492,66 грн., що становить більше 150 % прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

За вказаних обставин, відповідачем, правомірно виплачувалась пенсія у розмірі 85 %, що відповідало вимогам чинного на той час законодавства.

Посилання позивача на порушення статті 22 Конституції України у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже Закон № 213-VIII від 02.03.2015 не визнано неконституційним. Окрім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 зазначив, що з урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у Рішенні від 19.06.2001 № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів..

Крім того, у Рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим… встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст.21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

При вирішенні спірних правовідносин суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 05.09.2017 у справі «Фабіан проти Угорщини» (Заява № 78117/13) (Fabian v. Hungary) параграфи 74 - 82, 84, у якому Суд у складі Великої Палати зазначив, що у вирішенні "справи стосовно зменшення, зупинення чи припинення соціальної пенсії" мають значення: ступінь втрати пільг; чи був елемент вибору; та ступінь втрати засобів для існування. Оскільки виплата пенсії заявника була призупинена лише в період, коли він був переведений на роботу та він мав можливість вибрати між продовженням державної зайнятості та отриманням його пенсії, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що справедливий баланс між вимогами загального державного інтересу та правами заявника був дотриманий.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 6-11, 77, 143, 243-246, 250-251 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 21.09.2022 року.

Суддя В.В. Куцевол