Справа № 640/39653/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року м. Київ № 640/39653/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Васильєвій Ю.В.

за участю:

представника позивача: Зубенка В.М.

розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрекс»

до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень,-

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 14 вересня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрекс» (далі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України (далі по тексту також - відповідач), в якому просить суд:

- скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення, прийняті Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України:

- форми «В1» від 27 вересня 2021 року № 2 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованої на рахунок платника у банку у розмірі 1 949 330 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штраф) у розмірі 974 665 грн.;

- форми «В4» від 27 вересня 2021 року № 2 щодо зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 387 201 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства, оскільки, на думку позивача, первинні документи оформлені належним чином та цілком відповідають даним бухгалтерського обліку. Разом з тим, позивач вказує, що твердження ДПС щодо неможливості реального здійснення господарської операції з контрагентами є безпідставними та спростовуються наданими позивачем документами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/39653/21 в порядку загального позовного провадження.

05.09.2022 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що, на думку відповідача, оскаржувані рішення винесено на підставі вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні 14.09.2022 представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.07.2021 р. № 514 та виданого направлення на перевірку від 28.07.2021 р. № 567 головному державному ревізору -інспектору відділу податкового адміністрування підприємств роздрібної торгівлі управління податкового адміністрування підприємств невиробничої сфери у галузі оптової, роздрібної торгівлі та обігу пального на підставі пп.20.1.4. п.20.1 ст.20, пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРЕКС» щодо отримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2021 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 22.06.2021 № від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами проведення вищезазначеної перевірки, 25 серпня 2021 року ТОВ «АГРЕКС» отримано Акт від 20.08.2021 р. № 795/31-00-04-04-02/25602906 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АГРЕКС» (код 25602906) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого да відшкодування з бюджету».

Вказаним актом перевірки встановлені порушення ТОВ «АГРЕКС» п.44.1 ст.44, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, у зв`язку з чим завищено суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на суму 1 949 330,00 гривен та завищено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 387 201,00 грн.

Загальна суму встановленої різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за травень 2021 року становить 2 336 531 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.09.2021 року позивач звернувся до відповідача із запереченнями № 1-429 до Акту перевірки від 20.08.2021 р. № 795/31-00-04-04-02/25602906.

22.09.2021 року відповідач, за результатами розгляду заперечень на акт перевірки, залишив заперечення ТОВ «АГРЕКС» до акту документальної позапланової виїзної перевірки від 20.08.2021 р. № 795/31-00-04-04-02/25602906 без задоволення.

За результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АГРЕКС» прийнято податкові повідомлення-рішення від 27 вересня 2021 року:

1. № 2, яким на підставі акту перевірки було встановлено порушення п. 44.1 ст.44, п.123.3 ст.123, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198; п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 1 949 330 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штраф) у розмірі 974 665,00 грн.

2. № 2, яким на підставі Акту перевірки було встановлено порушення п. 44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198; п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 387 201 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що ТОВ «АГРЕКС», не погоджуючись із висновками акту перевірки, звернулося із скаргою до Державної податкової служби України на податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України форми «В1» від 27 серпня 2021 року № 2 та форми «В4» від 27 серпня 2021 № 2.

24.11.2021 року Державна податкова служба України, за результатами розгляду скарги ТОВ «АГРЕКС», прийняла Рішення про результати розгляду скарги № 26578/6/99-0-05-01-02-05 від 24.11.2021 року, відповідно до якого ДПС залишило без змін ППР Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП від 27.09.2021 № 2, № 2, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заперечення та пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У відповідності до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, у тому числі, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Податковий кредит звітного періоду, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу 5 пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що використання платником податку товарів, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, поза межами його господарської діяльності зумовлює виникнення в нього обов`язку визначити податкові зобов`язання з податку на додану вартість за основною ставкою згідно з підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України виходячи з бази оподаткування, обчисленої відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України. У свою чергу, у разі використання таких активів безпосередньо в господарській діяльності платника податку такий обов`язок в останнього не виникає.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України, зареєстрована та підписана уповноваженою особою.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Недотримання учасниками господарської операції вимог цивільного або господарського законодавства щодо істотних умов договору під час його укладення не має безпосереднього впливу на результати податкового обліку. Значення для податкового обліку має факт господарської операції, її дійсний зміст, фінансовий результат та економічний ефект.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Поняття економічного ефекту в нормах ПК України не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного в підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості.

При цьому, не обов`язково щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.

Проте з визначеного ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (принаймні за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції для цілей податкового обліку не можуть вважатися вчиненими в межах господарської операції.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.12.2019 у справі №0940/2484/18.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 цього Закону передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Таким чином, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що контролюючим органам зроблено висновок щодо невикористання у господарській діяльності частини сировини (соняшнику) внаслідок зміни ваги насіння за рахунок зменшення вмісту сміття і вологи в процесі виробництва (сировинні втрати), що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за травень 2021 року у розмірі 677 947,00 гривень, та необхідність реєстрації податкових накладних на сировинні втрати, суперечить пп. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, пп.14.1.134 п.14.1 ст. 14, п. 198.5 статті 198, п. 201.1 ст. 200 Податкового кодексу України.

Як встановлено в ході перевіри позивача, ТОВ «АГРЕКС» займається переробкою олійної сировини (насіння соняшникового) та виготовленням олії соняшникової, шроту соняшникового та концентрату фосфатидного соняшникового на виробничих потужностях ТОВ «СВАТІВСЬКА ОЛІЯ» згідно Договору на переробку олійної сировини на давальницьких умовах № 28дв/20 від 21.08.2020 року.

Олійну сировину (насіння соняшнику) ТОВ «АГРЕКС» закуповує у постачальників- сільгоспвиробників за договорами поставки у фізичній вазі, тобто за вагою соняшника, що визначена зважуванням за його фактичними показниками якості.

Відповідно до п. 5.1 ДСТУ 4694:2006 «Соняшник. Олійна сировина. Технічні умови.» до якісних показників соняшнику входять вологість та сміттєві домішки. Базисними нормами якісних показників для соняшнику визначені: вологість - не більше 7%, сміттєва домішка - не більше 1,0%.

Відповідно до п. 5.2 ДСТУ 4694:2006 «Соняшник. Олійна сировина. Технічні умови.» обмежувальними нормами для соняшнику за вологістю 17%, за сміттєвою домішкою до 10%.

Відтак, одна метрична тонна соняшнику завжди має певну кількість вологи та сміття.

Водночас, при перевищенні базисного показника вологості олійної сировини технологією виробництва передбачено доведення її до базисних показників шляхом сушіння, а при перевищенні базисного показника сміттєвої домішки олійної сировини технологією виробництва передбачено очищення, що спричиняє зниження ваги олійної сировини.

Отже, весь соняшник, який закуплений ТОВ «АГРЕКС» для переробки у фізичній вазі з фактичною вологістю та засміченістю, переданий переробнику ТОВ «СВАТІВСЬКА ОЛІЯ».

Разом з тим, у Цивільному кодексі України договори давальницької переробки окремо не виділяють і регламентують загальними положеннями глави 61 "Підряд". Такі договори зараховують до договорів підряду з виконанням роботи з матеріалу Замовника (ст. 840 ЦКУ).

Відповідно до п. 2 ст. 840 Цивільного кодексу України, якщо робота виконується з матеріалу Замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.

Відтак, цією нормою передбачено, що частина наданого для роботи матеріалу може бути втрачено при виконанні робіт, передбачені технологічними умовами переробки.

Відповідно до п. 3.7 Договору № 28дв/20 від 21.08.2020 року факт переробки Олійної сировини та виробництво Готової продукції за календарний місяць підтверджується Актом результатів переробки давальницької сировини, в якому зазначається кількість переробленої Олійної сировини, найменування та кількість виробленої Готової продукції, відходів.

Відповідно до п. 5.2.1, 5.2.2 Договору № 28дв/20 від 21.08.2020 року Переробник повинен надати послуги з переробки Олійної сировини Замовника та забезпечити вихід Готової продукції виходячи з фактичної олійності переробленої Олійної сировини та загальних втрат олії в виробництві не більше 1,20%, та на підтвердження результатів переробки надавати Замовнику «Виробничо-технічний звіт» (Форма 23).

Облік господарських операцій з давальницької переробки соняшнику ведеться ТОВ «АГРЕКС» та ТОВ «СВАТІВСЬКА ОЛІЯ» у відповідності до Порядку обліку сировини, матеріалів та готової продукції на підприємствах олійно-жирової галузі, затвердженого Наказом Мінагрополітики України від 11 вересня 2009 року № 656 (далі - Порядок № 656).

Пунктами 2.11, 2.13- 2.15, 2.24,2.25 Порядку № 656 регламентований порядок зменшення ваги насіння внаслідок його зберігання, підробітку, сушіння, природного убутку.

Пунктом 2.11 Порядку №656 визначено, що у процесі зберігання і підробітку олійного насіння відбувається зміна його якості (тобто зниження вологості і сміттєвих домішок), що спричиняє зміну маси олійного насіння. Убуток маси олійного насіння (за рахунок зниження вологості і сміттєвих домішок) відноситься до технічних (виробничих) втрат і обґрунтовується досягнутим при зберіганні і підробітку поліпшенням його якості. Порядок розрахунку зміни фізичної маси олійного насіння у процесі зберігання і підробітку наведено у цьому пункті та пункті 2.14 цього розділу. Якість олійного насіння, що передається у виробництво, визначає лабораторія підприємства, за даними якої робиться відповідний запис у книзі кількісно-якісного обліку за формою N 12 на паперових носіях або в електронному вигляді. Убуток олійного насіння за рахунок природного убутку при зберіганні розраховується за діючими нормами. Порядок розрахунку природного убутку олійного насіння наведено у пункті 2.13 цього розділу.

Зміну фізичної маси олійного насіння визначають таким чином:

1) за записами в книзі кількісно-якісного обліку олійного насіння визначають з початку сезону заготівель (або за звітний період) середньозважений відсоток вологості і сміттєвої домішки за надходженням і витратою олійного насіння;

2) відсоток зміни маси олійного насіння за рахунок зменшення вологості визначається за формулою Х=(В - В) х 100 пр виб/ 100 - В виб

де: X - відсоток зміни маси олійного насіння за рахунок зменшення вологості;

В - середньозважений відсоток вологості з початку заготівель

пр за надходженням;

В - середньозважений відсоток вологості за витратою за виб звітний період;

3) розмір убутку маси олійного насіння за рахунок зміни вологості розраховується за формулою

У = (П х Х)/ 100

де: У - розмір убутку маси олійного насіння за рахунок зміни вологості, кг;

П - маса насіння за надходженням з фактичною вологістю і сміттєвими домішками, кг;

Х - відсоток зміни маси олійного насіння за рахунок зменшення вологості;

4) відсоток зміни маси олійного насіння за рахунок зменшення сміттєвих домішок (понад списання за актами підробітку відходів, що використовуються та не використовуються) розраховується за формулою

Х = (С пр - С вит) х (100 - Х) / 100 - С вит

де: Х - відсоток зміни маси олійного насіння за рахунок 1 зменшення сміттєвих домішок;

С - середньозважений відсоток сміттєвих домішок з пр початку заготівель за надходженням;

С - середньозважений відсоток сміттєвих домішок за вит витратами за звітний період;

Х - відсоток зміни маси олійного насіння за рахунок зменшення вологості;

5) розмір убутку маси олійного насіння за рахунок зміни сміттєвих домішок розраховується за формулою

У = (П х Х )/ 1 100

де: У - розмір убутку маси олійного насіння за рахунок зміни 1 сміттєвих домішок, кг;

П - маса насіння за надходженням з фактичною вологістю і сміттєвими домішками, кг;

Х - відсоток убутку ваги олійного насіння за рахунок 1 зменшення сміттєвих домішок;

6) убуток маси олійного насіння (А) за рахунок зменшення вологості і сміттєвих домішок дорівнює (кг):

А = У + У, 1

7) в окремих випадках, коли на основі акта зачищення встановлено підвищення вологості або збільшення кількості сміття, комісія із зачищення складів детально перевіряє і вказує в акті зачищення причини погіршення якості. За наявності підстав для нарахування різниці у вазі вона визначається за формулою

Х = 100(б - а) / з 100 - б

де: Х - відсоток збільшення ваги, що визначається;

з

а - показник якості за надходженням, %;

б - показник якості за витратами, %.

Розрахунок убутку ваги олійного насіння внаслідок зміни вмісту в них вологи і сміття відображається у формі 10а.

Відповідно до п. 3.4 Договору на переробку олійної сировини на давальницьких умовах № 28дв/20 від 21.08.2020 року ТОВ «СВАТІВСЬКА ОЛІЯ» приймає соняшник на переробку також у фізичній вазі.

Отже, господарська діяльність ТОВ «АГРЕКС» спрямована саме на отримання та реалізацію готової продукції у вигляді олії соняшникової, шроту соняшникового, концентрату фосфатидного соняшникового, та отриманням послуг, пов`язаних з виготовленням даної продукції. При цьому, процес виробництва складається із системи технологічних заходів: зберігання, перероблення, завантаження/розвантаження товару та ін.

Чітке розмежування дій та процесів під час такого виробництва регламентується спеціальним законодавством.

ТОВ «АГРЕКС» надає соняшник на переробку у фізичній вазі ТОВ «СВАТІВСЬКА ОЛІЯ» та отримує готову продукцію та частину відходів.

Згідно з обставинами, що встановлені судом, позивач реалізовуючи олійну сировину, приводив її у відповідність до норм ДСТУ щодо показників вологості та сміттєвої домішки, що спричиняє зміну маси олійного насіння, тобто має місце його убуток.

Необхідно зазначити, що убуток сировини у її сушіння та очистки є наслідком природних обставин, які не залежать від суб`єкта господарювання, є невід`ємною частиною звичайного технологічного процесу та розрахований на підставі вищезазначених галузевих нормативних документів.

При цьому втрати в межах норм слід вважати такими, що пов`язані із здійсненням господарської діяльності, що виключає застосування положень підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2020 року у справі №320/6241/18.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що кількісні показники втрат сировини за рахунок зниження вологи, зниження смітної домішки, втрат олійної сировини по волозі підтверджені документально Актом результатів переробки давальницької сировини відповідно до договору № 28дв/20 від 21.08.2020 року на переробку олійної сировини на давальницьких умовах.

При цьому, як вбачається з наданих позивачем доказів, вплив на якість сировини здійснюється завдяки природним факторам, а убуток олійної сировини внаслідок зниження вологи та сміттєвої домішки - технологічний процес доведення сировини до стану придатного для зберігання та переробки, а саме: а саме: зниження вологи - це сушіння насіння соняшникового. При дослідженні виробничого процесу є підтвердження витрат котельні на використання палива на підтримання необхідної температури обладнання, а саме жаровень, на яких з сировини випаровується надлишкова волога. Масова доля води в насінні або вологість насіння, один з найважливіших показників. Олійне насіння, яке зберігається при критичній вологості, інтенсивно дихає, що може призвести до процесу самозігрівання і подальшого глибокого псування. Вологість насіння також суттєво впливає на ефективність технологічних процесів його переробки - руйнування клітинних структур поверхневих покривних оболонок (операція обрушування (шеретування)) і основних тканин ядра олійного насіння (операція подрібнення), під час приготування мезги, під час механічного віджимання олії, а також при вилученні олії з макухи екстракцією органічним малополярним розчинником; зниження сміттєвої домішки - це очистка насіння соняшникового від сміття, яке є невід`ємною частиною сировини, яка збирається з риллі. Сміттєві домішки, що зустрічаються в насінні олійних культур, розподіляють на такі типи: крупна сміттєва домішка, мінеральні домішки (земля, пісок, камінці), органічні домішки (стебла рослин, листя, насіння інших культур та ін.), олійні (частково пошкоджене чи проросле насіння основної насіннєвої маси).

Відтак, господарські операції з сировиною між ТОВ «АГРЕКС» та ТОВ «СВАТІВСЬКА ОЛІЯ» підтверджені належними первинними документами.

З огляду на вищевказане, суд визнає обґрунтованими доводи позивача щодо того, що не доцільно пов`язувати облік вищевказаних втрат з тим, яким чином вони беруть участь в оподатковуваних операціях з ПДВ, тому що термін оподатковувані операції використовується для визнання операцій, які підлягають оподаткуванню ПДВ п. 14.1.186 Кодексу: «До оподатковуваних операцій, тобто до операцій, які є об`єктом оподаткування ПДВ, для цілей реєстрації особи як платника ПДВ належать операції, що підлягають оподаткуванню ПДВ за основною ставкою ПДВ, ставкою 7 відсотків, нульовою ставкою ПДВ та звільнені від оподаткування ПДВ.».

На підставі зазначеного вбачається, що у позивача відсутній обов`язок здійснювати нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість в зв`язку із втратою сировини при виробництві, так як ці втрати пов`язані з виробничим процесом, тобто виникають в процесі здійснення господарської діяльності та є такими, що відповідають встановленим спеціальним законодавством технологічним нормам та регламентам, що свідчить про протиправність висновків Акту перевірки щодо завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню.

Виходячи з вищенаведеного, на думку суду, висновок контролюючого органу щодо невикористання у господарській діяльності частини сировини (соняшнику) внаслідок зміни ваги насіння за рахунок зменшення вмісту сміття і вологи в процесі виробництва (сировинні втрати), та необхідність реєстрації податкових накладних на сировинні втрати на суму 677 947,00 грн., суперечить пп. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, пп.14.1.134 п .14.1 ст. 14, п. 198.5 статті 198, п. 201.1 ст. 200 Податкового кодексу України.

Щодо відносин з контрагентом позивача - ТОВ «МОСТГРЕЙ» суд встановив наступне.

Між ТОВ «АГРЕКС» та ТОВ «МОСТГРЕЙ» укладений Договір поставки № 2381 від 05 квітня 2020 року, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язувався поставити, а Покупець прийняти і оплатити макуху соєву кормову (далі - Товар), на умовах цього Договору поставки. Кількість Товару, ціна і загальна вартість, порядок оплати та поставки Товару, термін поставки Товару, обумовлюються сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору поставки (пп.2.1, 3.1, 3.3., 4.1, 4.2. Договору поставки).

На виконання Договору поставки сторонами укладено специфікацію №1, відповідно до якої, умова поставки Товару: DAP склади ТОВ «ФІДЛАЙФ», вул. Зарічна, 124, с. Бараниківка, Кремінський район, Луганська обл. згідно з «ІНКОТЕРМС-2010».

За травень 2021 року ТОВ «АГРЕКС» від ТОВ «МОСТГРЕЙ» поставлено макуху соєву кормову у кількості 319,48 т на загальну суму 4 664 407,98 грн., в т.ч. ПДВ 777 401,33 гри. згідно договору поставки.

ТОВ «АГРЕКС» купувало макуху соєву кормову за договором поставки від ТОВ «МОСТГРЕЙ» і одразу в момент отримання реалізовували макуху соєву кормову ТОВ «ФІДЛАИФ» (ШН 28, ) за договором Поставки товару №06/04/2021 від 06.04.21, спец.№1 від 06.04.21.

Відповідно до договору поставки № 06/04/2021 від 06.04.21, спец.№1 від 06.04.21., ТОВ «АГРЕКС» (Постачальник) поставляє макуху соєву на умовах DAP - ТОВ «ФІДЛАЙФ», вул. Зарічна, 124, с. Бараниківка, Кремінський район, Луганська обл. згідно з «ІНКОТЕРМС-20Ю».

Поставка на суму 5 798 562,00 грн. з урахуванням ПДВ була здійснена протягом травня 2021 року. Податкові накладні з податку на додану вартість зареєстровані своєчасно та у повному обсязі у ЄРПН згідно з чинним законодавством.

Таким чином, факт придбання та реалізації макухи соєвої підтверджується первинними документами ТОВ «АГРЕКС» від ТОВ «МОСТГРЕЙ» і також первинними документами, складеними ТОВ «АГРЕКС» на адресу ТОВ «ФІДЛАЙФ».

Водночас, суд зазначає, що порушення податкового законодавства ТОВ «МОСТГРЕЙ», не підтвердження операцій контрагентів за ланцюгом постачання, не є підставами для визнання операцій нереальними. Наявність дефектів, допущених при оформленні надання/отримання ТОВ «МОСТГРЕЙ» транспортних послуг, не може свідчити про нереальність господарської операції з придбання товару в цілому за умови підтвердження такої операції іншими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку, що і встановлено судами попередніх інстанцій.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 року №808/2524/17

Сама по собі наявність або відсутність у ТОВ «МОСТГРЕЙ» та будь-яких контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не є вичерпними ознаками нереальності вчинених господарських операцій, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки, а податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 року №815/225/17.

Суд також зазначає, що реальність господарської операцій між ТОВ «АГРЕКС», ТОВ «МОСТГРЕЙ», ПОСП «Врубовщик», СФГ «ОБРІЙ», ФГ «ДЮНІС», ПП «СВФ «Агро-Лугань» підтверджено документально належними доказами з різних за походженням джерел (первинні документи третіх осіб, державні реєстри, відомості банків про перекази, і т.ін.), що наявні в матеріалах справи.

Відтак, висновок ДПС, щодо здійснення між ТОВ «АГРЕКС» та контрагентами позивача нереальних господарських операцій, внаслідок чого було завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість, що призвело до завищення суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку не відповідає дійсному характеру взаємовідносин між цими підприємствами та суперечить п.198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що наявність та правильне складання, оформлення договорів, видаткових та податкових накладних, актів приймання - передачі наданих послуг, реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, відсутність відхилень між показниками податкової звітності з податку на додану вартість з даними безпосередніх постачальників (надавачів послуг, постачальників товарів), а також наявність спеціальної податкової дієздатності позивача та йото контрагентів - актом перевірки не оспорюється, а прямо підтверджується.

Відтак, зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що правомірність включення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ в періодах, що перевірялися за результатами господарських операцій позивача з його контрагентами, що підтверджується первинними документами та розрахунковими документами фінансово-господарської діяльності позивача.

Враховуючи зазначене та наявні документи в матеріалах справи, суд встановив, що документальними підтвердженнями здійснення господарської діяльності позивача з контрагентами є первинні документи, зокрема, договори, видаткові накладні та ін..

Разом з тим, за результатами дослідження взаємовідносин платника податків з його контрагентом податковий орган робить висновок про неможливість виконання робіт (надання послуг) за вищевказаними документами, оскільки господарська діяльність товариства має ознаки фіктивності.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності), фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій, видача податкової накладної особою, яка не є платником ПДВ та, крім того, відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

У взаємозв`язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, також зазначає, що відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи матеріали, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає про відсутність правових підстав вважати, що складені між позивачем та контрагентами первинні документи не відповідають положенням законодавства та не містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому суд дійшов висновку, що вказані вище документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача. Зворотного відповідачем не доведено та не спростовано.

Крім того, матеріалами справи та відповідачем не підтверджено факт відсутності у позивача бухгалтерських та інших фінансово-господарських документів оформлених згідно вимог чинного законодавства, що свідчать про реальність здійснення господарських операцій з контрагентом.

Суд також звертає увагу на презумпцію добросовісності платника податків, яка означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

Як вбачається з вище викладеного, позивач добросовісно виконав свої зобов`язання, що покладені на нього нормами чинного законодавства при здійсненні господарських операцій з контрагентами, своєчасно оформив первинні бухгалтерські документи.

Відтак, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, довести правомірність своїх дій чи рішення відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

У даному випадку, контролюючий орган відповідно до принципу офіційності повинен довести в суді фіктивність господарських операцій як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20 лютого 2018 року у справі №817/149/17 та від 29 березня 2018 року у справі №813/2758/16.

У той же час, відповідач не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача, що первинні документи складені лише формально та не відображають реальної передачі послуг, оскільки такі твердження є лише припущенням контролюючого органу та не підтверджені доказами, наданими в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідачем не доведено, що на момент вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, останній не був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Не подано відповідачем і доказів на підтвердження недобросовісності позивача або можливої фіктивності його безпосередніх постачальників, зокрема: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо; не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Вказані в акті перевірки висновки є лише припущеннями посадових осіб відповідача за відсутності належних та допустимих доказів, які надаються в передбаченому законодавством порядку.

Суд також звертає увагу, що ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У справі «Інтерсплав проти України» (Заява N 803/02 від 09.01.2007 року) Європейський суд з прав людини визнав, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) від 22.01.2009 р. надає змогу не допустити обмеження законного права платника податків на податковий кредит, віднесення певних сум до витрат, за умови реальності господарської операції, у випадку порушення його контрагентом та контрагентами такого контрагента податкової дисципліни. Вказаним Рішенням роз`яснено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги є надмірним тягарем для платника податку, що порушить справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Підтвердженням того, що платника ПДВ не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, а також того, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати, слугує Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» від 18.03.2010 року (заява №6689/03). Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив. У рішенні у справі «Бізнес Суппорт Центр» проти Болгарії» зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

Таким чином, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Така ж правова позиція підтримана Верховним судом у постановах, зокрема, від 24.01.2018 року у справі №824/942/13, від 14.03.2018 року у справі №803/1198/16.

Суд також зазначає, що рішенням Окружного го адміністративного суду м. Києва від 28 липня 2021 року, залишеним без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року, у справі №640/33753/20 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрекс» задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 21 грудня 2020 року. Рішенням Окружного го адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2022 року, залишеним без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року, у справі №640/3331/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрекс» до Центрального міжрегіонального управління по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 30.07.2021 №442/31-00-07-01-02, прийняте Центральним міжрегіональним управлінням по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 30.07.2021 №443/31-00-07-01-02, прийняте Центральним міжрегіональним управлінням по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби. Вказані рішення прийняті за результатом розгляду адміністративних позовів ТОВ «Агрекс» у аналогічних спірних відносинах з контролюючим органом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Згідно із частиною першою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрекс» (01010, м. Київ, вул. М. Гайцана, 6, к. 4, ) до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України:

- форми «В1» від 27 вересня 2021 року № 2 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованої на рахунок платника у банку у розмірі 1 949 330 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штраф) у розмірі 974 665 грн.;

- форми «В4» від 27 вересня 2021 року № 2 щодо зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 387 201 грн.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрекс» (01010, м. Київ, вул. М. Гайцана, 6, к. 4, ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, ) судовий збір у розмірі 22 700,00 грн. (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду буде складено 21 вересня 2022 року.

Суддя Є.В. Аблов