Справа № 420/10290/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) (, місцезнаходження: 65005, м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 6) про визнання протиправною та скасування постанови Другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.01.2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 699037,21 грн. за ВП № 61042539, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 26 липня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) (, місцезнаходження: 65005, м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 6), в якій позивач просив:

- Визнати протиправною та скасувати постанову Другого Малиновського ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.01.2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 699037,21 грн. у виконавчому провадження № 61042539;

- Визнати протиправною бездіяльність Другого Малиновського ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не закінчення виконавчого провадження № 61042539 зі стягнення виконавчого збору у розмірі 699037,21 грн.;

- Зобов`язати Другий Малиновський ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження № 61042539 зі стягнення виконавчого збору у розмірі 699037,21 грн.

Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року після усунення недоліків у позовної заяви позивачу поновлено строк звернення до суду, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за окремою категорією термінових справ. Зобов`язано відповідача надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів ВП № 61042539 та № 58792277 протягом п`яти днів з моменту отримання цієї ухвали.

Також, вказаною ухвалою зупинено провадження у справі до отримання копій витребуваних судом документів.

На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.01.2015 року по справі № 522/24697/13ц про стягнення на користь банку ПАТ «Марфін Банк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 229678,75 доларів США та 784 452, 27 гривень, ПАТ «Марфін Банк» було видано виконавчий лист, який був поданий банком до виконання до Другого Малиновського ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 58792277, за яким на користь банку з ОСОБА_1 стягнень не було.

У зв`язку з бездіяльністю державного виконавця, за особистою заявою банку, виконавчий лист було повернуто банку 21.01.2020 року, а виконавче провадження закрито.

Надалі, вказаний виконавчий лист було подано до Приватного виконавця Колечко Д.М., яким було відкрито виконавче провадження № 61116313 та постановою було накладено арешт на рахунок позивача, з якого почав стягувати гроші в межах виконавчого провадження ВП 61116313.

Позивач зазначає, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2020 року по справі № 522/22158/18 було затверджено мирову угоду, укладену між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . За умовами мирової угоди, банк визнав, що з моменту підписання мирової угоди та затвердження її судом, не матиме жодних майнових та немайнових претензій до позивача та ОСОБА_3 , як спадкоємців, які прийняли спадщину ОСОБА_2 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Також, вказаною угодою, банк підтвердив, що після її підписання та затвердження, позивач та ОСОБА_3 , як спадкоємці ОСОБА_2 , не мають ніяких майнових та немайновим зобов`язань перед банком, так як зобов`язання повністю припиняються за рахунок передачі банку у власність квартири АДРЕСА_2 .

Як зазначає позивач, затверджена мирова угода стала підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за банком.

29.01.2021 року банком відповідно до умов мирової угоди, було направлено на адресу приватного виконавця довідку про відсутність будь-яких матеріальних претензій до позивача, у зв`язку з погашенням грошових зобов`язань та про відкликання виконавчого листа.

Постановою від 31.03.2020 року було знято арешт з коштів позивача, а постановою від 23.02.2021 року повернуто виконавчий лист стягувачу.

Надалі позивач зазначає, що нещодавно дізнався, що на підставі постанови державного виконавця Філімонової К.В. Другого Малиновського ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.01.2020 року про стягнення виконавчого збору 699037,21 грн. з позивача за невиконане стягнення боргу на користь ПАТ «Марфін Банк» за виконавчим листом у межах провадження № 58792277, було відкрито виконавче провадження.

Позивач вважає постанову державного виконавця Філімонової К.В. Другого Малиновського ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Так, позивач звернув увагу, що відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Проте позивач акцентує увагу, що державним виконавцем не були вчинені дії з фактичного стягнення боргу за виконавчим документом. Тому оскаржуваною постановою державний виконавець допускає подвійне стягнення виконавчого збору з боржника, що прямо заборонено чинним законодавством.

Також позивач вважає протиправною бездіяльність державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження № 61042539 щодо стягнення виконавчого збору (з урахуванням ст. 2, ч. 6, 8 ст. 27, ч. 1, 3 ст. 37, ч. 1 ст. 39, ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження»).

На виконання ухвали суду 01.09.2022 року через канцелярію суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 61042539.

Також, на виконання ухвали суду 08.09.2022 року через канцелярію суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 58792277.

Ухвалою від 12 вересня 2022 року провадження у справі поновлено зі стадії, на якій його було зупинено та продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

У свою чергу від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/25284/22 від 02.09.2022 року), відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, з огляду на те, що державним виконавцем на підставі Закону України «Про виконавче провадження» 22.01.2020 року було відкрито виконавче провадження № 61042539, згідно з постановою № 58792277 від 21.01.2020 року, виданою Другим Малиновським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 699037,21 грн.

Відповідно до АСВП, державним виконавцем було виявлено, що 30.01.2020 року ПАТ «Марфін Банк» повторно пред`явив виконавчий документ по справі № 522/24697/13ц до виконання приватному виконавцю Колечко Д.М., яким було відкрито ВП № 61116313.

23.02.2021 року приватний виконавець завершив виконавче провадження № 61116313 на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документа стягувачу за письмовою заявою стягувача).

Стосовно твердження позивача про подвійне стягнення виконавчого збору, представник зазначає, що вказана твердження є помилковим, адже жодних виконавчих проваджень, окрім № 61042539, про стягнення виконавчого збору на виконанні не перебуває.

Також, представник відповідача звертає увагу суду, що позивачем пропущено строк звернення до суду, адже про оскаржуване виконавче провадження позивачу було відомо ще з 2020 року. Матеріалами виконавчого провадження підтверджується вказане власноруч написаними позивачем заявами до начальника відділу.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, матеріали виконавчого провадження, суд встановив таке.

Постановою Державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тірабян Д.В. від 04.04.2019 року відкрито виконавче провадження № 58792277, якою розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа № 522/24697/13ц від 19.06.2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 229 678,75 дол. США та 784 452,27 грн. з ОСОБА_1 .

Суд встановив, що пунктом 3 вказаної постанови постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 699037,21 грн.

Постановою від 26.12.2019 року по ВП № 58792277 про передачу виконавчого провадження, виконавчий лист № 522/24697/13ц виданий 19.06.2015 року переданий до Другого Малиновського ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Суд встановив, що 30.07.2019 року ПАТ «Марфін Банк» було подано заяву на звернення стягнення на заробітну плату боржника.

13.01.2020 року державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника в межах ВП № 58792277.

16.01.2020 року від представника ПАТ «Марфін Банк» до Начальника Другого Малиновського ВДВС надійшла заява про повернення виконавчого листа № 522/24697/13ц виданого Приморський районним судом м. Одеси.

21.01.2020 року державним виконавцем прийнято постанову в межах ВП № 58792277 про повернення виконавчого документа стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Також 21.01.2020 року в межах ВП № 58792277 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 699037, 21 грн. з ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Надалі, судом встановлено, що ПАТ «Марфін банк» звернулося до приватного виконавця Колечко Д.М., та яким було відкрито виконавче провадження № 61116313 за виконавчим листом № 522/24697/13ц, виданим 19.06.2015 року.

Також, матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2020 року затверджено мирову угоду між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до умов вказаної мирової угоди, сторони вирішили визнати за ПАТ «Марфін Банк» право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 в рахунок частково погашення заборгованості за тілом кредиту. Також, банк визнає, що з моменту затвердження судом мирової угоди та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 , не матиме жодних майнових та немайнових претензій до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Пунктом 8 мирової угоди, також зазначено, що у тридцятиденний строк з дати затвердження угоди судом, банк відкликає виконавчий лист, що виданий на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/24697/13ц та проводить усі необхідні процедури за для закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на виконання вказаного рішення суду.

На виконання вказаної мирової угоди, ПАТ «Марфін Банк» було подано до приватного виконавця заяву з проханням завершити виконавче провадження та повернути виконавчий документ без виконання стягувачу в порядку п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

23.02.2021 року приватним виконавцем було прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та знято арешт з усього рухомого та не рухомого майна, а також з грошових коштів та інших цінностей боржника.

Також, суд встановив, що 22.01.2020 року державним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 61042539 про примусове виконання постанови ВП № 58792277 від 21.01.2020 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 699037,21 грн., постанову про арешт майна боржника та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд зробив висновки щодо задоволення позову частково, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 1 та 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ (надалі - Закон № 1404-УІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, в редакції, що діяла на час відкриття ВП № 58792277, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно із ч.5 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 6 ст.27 цього Закону, у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Також ч.9 вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм Закону № 1404-VIII доводить, що постанова про стягнення виконавчого збору повинна бути винесена державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Також аналіз наведених норм Закону № 1404-VIII доводить, що виконавчий збір належить стягненню на суму, яка підлягала примусовому стягненню.

Таким чином, за своєю суттю виконавчий збір є винагородою державному виконавцю за вчинення ним заходів примусового виконання рішення, яке боржник не виконав добровільно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, положення ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Так, матеріалами справи підтверджено, що в межах виконавчого провадження ВП № 58792277, державним виконавцем не було здійснено дій щодо примусового стягнення боргу, виконавчий лист було повернуто банку стягувачу за його заявою, який у подальшому був переданий приватному виконавцю на виконання.

Відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження № 61116313 за виконавчим листом № 522/24697/13ц виданим Приморським районним судом м. Одеси відкрито, 30.01.2020 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

Матеріалами справи підтверджено, що одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 58792277 державним виконавцем не було винесено постанову про стягнення виконавчого збору та не були вжиті заходи щодо стягнення виконавчого збору.

Тому, з огляду на те, що в подальшому виконавчий лист передано на виконання приватному виконавцю, вже на стадії повернення виконавчого листа у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови Другого Малиновського ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.01.2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 699037,21 грн. у виконавчому провадження № 61042539 є правомірнимм та належать задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування постанови Другого Малиновського ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.01.2020 року ВП № 58792277 про стягнення виконавчого збору у розмірі 699037,21 грн.

Щодо решт позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Другого Малиновського ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не закінчення виконавчого провадження № 61042539 зі стягнення виконавчого збору у розмірі 699037,21 грн. та зобов`язання Другий Малиновський ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження № 61042539 зі стягнення виконавчого збору у розмірі 699037,21 грн., суд доходить такого висновку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, ці позовні вимоги є передчасними та відсутні докази щодо відмови виконання рішення суду державним виконавцем.

За таких умов, суд доходить висновку, що наведені позовні вимоги є безпідставними та передчасними, а тому не належать задоволенню.

Посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду з підстав того, що позивач дізнався про оскаржувану постанову раніше, оскільки в матеріалах ВП № 61042539 наявні написані власноруч ОСОБА_1 до начальника Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) від 10.03.2020 року, 28.05.2020 року, 17.02.2021 року, суд відхиляє з таких підстав.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження ВП № 61042539, суд встановив, що зазначені заяви не стосувались питання отримання копії оскарженої постанови.

Втім матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що з матеріалами ВП № 61042539 адвокат позивача ознайомився та зробив необхідні фотокопії, 23.02.2022 року, що не було приховано позивачем та саме ці доводи були визнані судом поважними причинами для поновлення строку на звернення до суду, оскільки у звязку з початком війни з 24.02.2022 року позивач втратив зв`язок з адвокатом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір належить стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 6990, 37 грн.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись положенням Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 6, 14, 77, 90, 139, 161, 255, 271, 269, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) (, місцезнаходження: 65005, м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 6) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову постанови Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) (, місцезнаходження: 65005, м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 6) від 21.01.2020 року ВП № 58792277 про стягнення виконавчого збору у розмірі 699037,21 грн.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) (, місцезнаходження: 65005, м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 6) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 6990, 37 грн. (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень 37 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя: Л.Р. Юхтенко