Справа № 160/9089/22
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2022 року Справа № 160/9089/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про стягнення суми платежів, що підлягає капіталізації,
30.06.2022 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
- стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області суму платежів, що підлягає капіталізації, в розмірі 256794,84 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на веб-порталі адміністративних послуг Міністерства юстиції України 19.01.2022 оприлюднено відомості щодо припинення в результаті ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Позивач зазначає, що 16.03.2022 голові комісії з припинення та відповідачу направлено заяву про визнання кредиторських вимог на загальну суму 256794,84грн. разом із розрахунком капіталізованих платежів та постановою про продовження виплати призначеної щомісячної страхової виплати. Однак, листом від 15.04.2022 за №2215-16/04 Управління Держпраці повідомило про невизнання кредиторських вимог органу Фонду, включення їх до реєстру вимог кредиторів з підстав, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 №14, а також про те, що положення Порядку №986 не можуть бути до нього застосовані. Позивач не погоджується з такою позицією відповідача, вважає, що ним жодним чином не обґрунтовано з посиланням на конкретну норму матеріального права, якою б прямо було передбачено, що до новоствореної юридичної особи, а саме до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, переходять права та обов`язки юридичної особи, що ліквідується. Більш того, відповідачем не спростовано, що відповідно до положення ч.2 ст. 1205 ЦК України, у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом. Позивач зауважує, що відповідно до статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одним із джерел формування коштів Фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що відповідач вніс до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про ліквідацію Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, позивач, здійснивши розрахунок потреби в капіталізації коштів для розрахунку з потерпілими на виробництві, що складає 256794,84грн., просить стягнути її з відповідача в примусовому порядку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/9089/22; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції, копія ухвали від 05.07.2022 була направлена учасникам справи засобами електронного зв`язку на їх офіційні електронні адреси.
21.07.2022 Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність. В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено наступне. За приписами постанови Кабінету Міністрів України про Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці від 12.01.2022 року №14 ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці. Наказом Держпраці № 29 від 17.01.2022 року ліквідовано як юридичну особу публічного права Управління Держпраці та утворено комісію з ліквідації Управління Держпраці. Управлінням Держпраці 16.03.2022 отримано заяву Фонду про визнання кредиторських вимог на загальну суму 256794,84грн. та включення кредиторської вимоги управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у розмірі 256794,84грн. до першої черги реєстру вимог кредиторів Управління Держпраці. Листом від 15.04.2022 № 2215-16/04 Управління Держпраці повідомлено позивача про відсутність підстав для задоволення його заяви. Однак, станом на 21.07.2022 триває ліквідація Управління Держпраці, заборгованість з єдиного соціального внеску відсутня. Враховуючи, що обов`язок страхувальника проводити капіталізацію платежів передбачений саме для продовження страхових виплат непрацездатним особам (які втратили працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання) суб`єктом, що ліквідується (зокрема у зв`язку з банкрутством) без наявності правонаступника, він не може застосовуватись у випадку ліквідації органу влади або його територіального органу за наявності правонаступника. Ліквідація Управління Держпраці не пов`язана з його банкрутством, а зумовлена прийняттям Постанови КМУ № 14 про ліквідацію юридичної особи публічного права з визначенням її правонаступника та здійснюється внаслідок втрати повноважень у зв`язку з їх передачею іншому органу державної влади. За вказаних обставин, позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки ліквідація Управління Держпраці не є підставою для капіталізації страхових платежів для подальшої їх виплати потерпілим, оскільки його функції зі страхових внесків переходять до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
27.07.2022 позивачем подано відповідь на відзив, в якій вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, зауваживши на тому, що відповідачем не надано будь-яких доказів правонаступництва, з яких вбачається що до новоствореної юридичної особи, не спростовано інформації, розташованої на офіційному веб-порталі адміністративних послуг Міністерства юстиції України щодо оприлюднення відомостей стосовно припинення юридичної особи відповідача в результаті саме ліквідації та відсутності відомостей щодо правонаступників відповідача. Чинне законодавство не звільняє платоспроможні підприємства, у разі їх ліквідації, від фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків шляхом внесення капіталізованих платежів. У разі ліквідації підприємства, в будь-якому випадку, повинна бути проведена капіталізація платежів для продовження страхових виплат та соціальних послуг особі, яка потерпіла на підприємстві, протягом її життя, шляхом здійснення у майбутньому Фондом періодичних страхових виплат. При цьому, передбачений обов`язок страхувальника проводити капіталізацію страхових виплат у всіх випадках ліквідації, а не лише у випадку ліквідації підприємства-банкрута, але й за інших підстав, передбачених законодавством, із застосуванням Порядку, який передбачений постановою Кабінету Міністрів України №986 від 04.12.2019.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.
16.03.2022 відповідачем направлено до Голови комісії з припинення Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та в копії боржнику - Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області заяву №08-07/1452 від 16.03.2022 про визнання кредиторських вимог на суму 256794,84грн. щодо капіталізованих платежів із зобов`язань страхувальника перед утриманцем потерпілої особи - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24-25).
Листом від 15.04.2022 за №2215-16/04 Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області повідомлено позивачу про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання кредиторських вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області до Управління Держпраці у розмірі 256794,84грн. та включення кредиторської вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у розмірі 256794,84грн. до першої черги реєстру вимог кредиторів Управління Держпраці (а.с.26).
В обґрунтування такого рішення відповідачем у листі від 15.04.2022 за №2215-16/04 зазначено наступне. Відповідно до пп. 1 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці від 12.01.2022 №14 територіальні органи Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною службою з питань праці після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворені згідно з пунктом 2 цієї постанови, затвердження положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій. Як передбачено пп. 3 п. 3 постанови КМУ № 14 міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1, а саме Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - завдання і функції Управління Держпраці у Кіровоградській області, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Головного управління Держпраці у Запорізькій області. Станом на теперішній час здійснюється ліквідація Управління Держпраці, а міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються, у тому числі Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - продовжать здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються, зокрема, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Враховуючи те, що за приписами пп.3 п.3 постанови КМУ №14 міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються, у тому числі Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, продовжуть здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються, зокрема, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, не може бути застосовані положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 986.
На час вирішення спору підтверджуючих документів щодо сплати сум капіталізованих платежів, що заявлені до стягнення, від відповідача до суду не надійшло.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я врегульовані нормами Закону України від 23.09.1999 №1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-ХІV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 1105-XIV терміни застрахована особа , страхувальники та роботодавці вживаються у цьому Законі у значеннях, наведених у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №1105-XIV законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.
Так, пунктом 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI передбачено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до роботодавців віднесено підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
З аналізу наведених норм вбачається, що страхувальником є всі види юридичних осіб, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які, зокрема, використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах та мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
За змістом статті 3 Закону №1105-XIV принципами державного соціального страхування, зокрема, є:
- обов`язковість страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом;
- державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав;
- обов`язковість фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом;
- відповідальність роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.
В силу вимог пункту 2 частини першої статті 16 Закону № 1105-ХІV застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 15 Закону № 1105-ХІV роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.
Частинами першою та сьомою статті 36 Закону №1105-XIV передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
Згідно з частинами першою, другою статті 4 Закону №1105 Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Водночас, згідно з пунктом 5 частини першої статті 11 Закону №1105-XIV джерелами формування коштів Фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, які в силу пункту 1 частини другої вказаної статті використовуються на виплату матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг, фінансування заходів з профілактики страхових випадків, передбачених цим Законом.
З аналізу вказаних норм права вбачається, що страхувальники у разі їх ліквідації не звільняються від фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків шляхом внесення капіталізованих платежів.
Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року №986 (далі - Порядок №986), пунктом 1 якого визначено, що відповідно до цього Порядку здійснюється капіталізація платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством) страхувальника (далі - платежі) для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам.
Відповідно до пункту 3 Порядку №986 капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.
Згідно з пунктом 4 Порядку №986 капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", розраховується на період, що визначається як різниця між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та віком особи на момент її проведення, та обчислюється щодо кожного платежу.
Пунктами 7, 8 Порядку №986 передбачено, що капіталізація платежів включає заборгованість страхувальника з виплат, пов`язаних із його зобов`язаннями відшкодувати шкоду, заподіяну життю або здоров`ю застрахованої особи, а саме суми одноразової допомоги, щомісячних виплат втраченого заробітку, витрат на догляд за потерпілим і виплат за листками непрацездатності.
У кредиторських вимогах Фонду соціального страхування України до страхувальника, щодо якого розпочато ліквідацію, зазначається сума грошових зобов`язань, обчислена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації.
Суми капіталізованих платежів відповідно до зазначених кредиторських вимог у випадках ліквідації страхувальника перераховуються робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у якому страхувальник перебуває на обліку.
З аналізу вказаних норм вбачається, що вони можуть бути застосовані до страхувальників, яких ліквідовано без правонаступника.
Згідно з частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Відповідно до вимог статті 106 Цивільного кодексу України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.
Згідно з вимогами частини першої статті 1205 Цивільного кодексу України у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників.
У цьому разі вимоги про відшкодування шкоди пред`являються до її правонаступників.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 20.01.2022 Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області перебуває в стані припинення.
Підставою для такого припинення стала постанова Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 14 про «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» (далі Постанова №14).
Так, згідно із пунктом 1 Постанови №14 визначено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 1, до якого включено, зокрема, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Постанови №14 установлено, що територіальні органи Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною службою з питань праці після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворені згідно з пунктом 2 цієї постанови, затвердження положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.
Підпунктом 3 пункту 3 Постанови №14 міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1, а саме: Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - завдання і функції Управління Держпраці у Кіровоградській області, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Головного управління Держпраці у Запорізькій області.
На час розгляду справи докази завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням вказаного міжрегіонального територіального органу Державної служби з питань праці і прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення таким органом повноважень та функцій Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області як територіального органу Державної служби з питань праці, що ліквідується, відсутні.
Отже, ліквідація Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області не пов`язана з його банкрутством, а зумовлена прийняттям Постанови №14 від 12.01.2022 про ліквідацію юридичної особи публічного права з визначенням її правонаступника (Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці). Відтак, ліквідація відповідача здійснюється внаслідок втрати повноважень у зв`язку з їх передачею іншому органу державної влади, який утворюється.
Таким чином, Порядок № 986, на який посилається позивача в якості підстави стягнення з відповідача капіталізованих платежів, не може бути застосований до спірних правовідносин.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Таким чином, суд зазначає, що ліквідація Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області як юридичної особи публічного права та утворення Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із завданнями і функціями Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, є підставою вважати твердження позивача про ліквідацію страхувальника такими, що не відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що доказів наявності заборгованості по страховим виплатам за відповідачем матеріали справи не містять. Натомість, з наданих відповідачем до відзиву платіжних документів вбачається, що Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області продовжує сплачувати зобов`язання, в тому числі з єдиного соціального внеску.
Згідно із статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Однак, позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що позовна заява Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області не обґрунтована та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. 2, 9, 72-77, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 05.09.2022.

Суддя М.М. Бухтіярова