Справа № 120/17472/21-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/17472/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Н. В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

21 вересня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тракстоун" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тракстоун" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Тракстоун" (далі - позивач) з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.05.2022 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Тракстоун" задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністратино-господарського штрафу №293584 від 02.11.2021.

07.06.2022 представник позивача подав заяву, у якій просив ухвалити додаткове судове рішення про відшкодування судового збору в сумі 2270 грн. та понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката в сумі 11561,00 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.09.2022 року заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Тракстоун" задоволено частково.

Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тракстоун" сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн (дві тисячі твісті сімдесят гривень 00 коп.) та понесені ним витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

В задоволенні решти вимог, - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, який витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), їх обсягом; а також значенням справи для сторони. Крім того, апелянтом зазначено, що на момент вирішення судом питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу відповідачами не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат, а тому необхідно враховувати положення ч.6 ст.134 КАСУ, відповідно до якого за відсутності ініціативи з боку іншої сторони суд не має права встановлювати такі обставини самостійно (за власною ініціативою), а отже і зменшувати розмір витрат, що підлягають стягненню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. 19, Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи ціну позову та конкретні обставини справи, яка не є складною, суть виконаних послуг, прийшов до висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 11561,00 грн. є надмірною. Саме тому, з урахуванням принципу справедливості і складності справи, обсягу опрацьованого матеріалу, вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Надаючи оцінку доказам підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

За вимогами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом частин другої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, представником позивача надано:

- копію договору про надання правової допомоги №2 від 11.11.2021;

- рахунки №11/11/21/2 від 11.11.2021 та №06/06/22/2 від 06.06.2022 на оплату за договором про надання правової допомоги №2 від 11.11.2021;

- акти приймання-передачі наданих послуг від 02.12.2021, від 06.06.2022;

- розрахунки розміру гонорару від 02.12.2021 за №02/12/21/1Р, від 06.06.2022 за №06/06/22/1, в яких адвокатом визначено кількість витраченого часу на вчинення окремих процесуальних дій, пов`язаних з підготовкою позовної заяви та розглядом справи у суді;

- платіжні доручення №1596 від 11.11.2021, №1915 від 06.06.2022.

Так, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів зазначає, що дана справ є справою незначної складності, а з матеріалів справи вбачається, що її розгляд відбувся у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо необхідності стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Доводи апелянта, що відповідно до ч.6 ст.134 КАС України суд не має права зменшувати розмір витрат за власною ініціативою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при вирішенні спору має враховуватися остання правова позиція, викладена Верховним Судом.

Так, Верховним Судом у постанові від 30.07.2021 року у справі № 560/5990/21, висловлено позицію, згідно якої «…відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Як зазначалось, відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не подав, тому суд самостійно при ухваленні додаткового рішення встановив співмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу в розмірі: 10000,00 грн., зменшивши її до 5000,00 грн.»

Таким чином, судом касаційної інстанції встановлено право іншої сторони подати відповідні заперечення та можливість суду встановити співмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані у цій справі документи вказують на неспівмірність витрат на оплату послуг зі складністю справи, зокрема ціни позову у розмірі 17000 грн., суті виконаних послуг, а тому на підставі наведеного у сукупності, враховуючи предмет позову та зміст і характер наданих послуг, з огляду на незначну складність спору та невеликий обсяг доказів, колегія суддів погоджується, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції є 5000 грн.

Отже, суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тракстоун" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.