Справа № 280/6876/21
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 280/6876/21

адміністративне провадження № К/990/23770/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Бучик А.Ю., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі № 280/6876/21 за позовом ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Державного реєстратора Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Шолудько Світлани Володимирівни, третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, скасування реєстраційної дії,

УСТАНОВИВ:

У 2021 році ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Державного реєстратора Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Шолудько Світлани Володимирівни, третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення восьмої сесії сьомого скликання Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 14.05.2020 № 7 «Про затвердження передавального акту та акту приймання передачі документів, що нагромадилися під час діяльності Григорівської сільської ради станом на 31.12.2019»;

- скасувати реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстраційну дію від 29.12.2020 № 021000427 «Державна реєстрація припинення юридичної особи у результаті її реорганізації», вчинену державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Шолудько Світланою Володимирівною.

Суд першої інстанції розглянув вказану справу за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.11.2021, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 29.06.2022 та від 25.07.2022 касаційну скаргу позивача на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.11.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022, повернуто.

01.09.2022 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга позивача, у якій останній просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.11.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022 і передати справу на новий розгляд до суду першої.

Як на підставу касаційного оскарження, скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) і вказує, що судом апеляційної інстанції не враховані висновки Верховного Суду викладені у постановах від 20.03.2019 у справі № 369/8195/17, від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17, від 21.02.2020 у справі №305/667/17, від 15.04.2020 у справі № 1440/2398/18, від 11.08.2020 у справі №640/18067/18, від 11.02.2021 у справі №640/10315/20, від 01.06.2022 у справі №640/18711/20, від 15.11.2016 у справі №800/301/16, від 18.11.2021 у справі №480/1624/20, від 11.12.2019 у справі №369/7296/16-а, від 04.03.2020 у справі №450/1236/17, від 06.10.2020 у справі №504/2797/16-а та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 9901/29/21, від 06.06.2018 у справі № 800/489/17, від 16.10.2018 у справі №9901/415/18.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Щодо підстав касаційного оскарження судових рішень.

За змістом частини четвертої статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її взяття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі заявник зобов`язаний навести мотиви незгоди з судовим рішенням (рішеннями), беручи до уваги передбачені КАС України підстави для його скасування або змінення (статті 351-354 КАС України), з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, та одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом чи не були нам застосовані.

Отже, касаційна скарга має містити вказівку на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їхнього) застосування. Скаржник зобов`язаний зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом під час його (їхнього) ухвалення, та навести аргументи на обґрунтування своєї позиції.

В свою чергу касаційна скарга щодо наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції зводиться до незгоди із ухваленими судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Подана касаційна скарга не містить ані конкретизації того, яку норму права суд неправильно застосував та як, на думку скаржника, відповідна норма має застосовуватися або яка правова норма застосована не була, ані деталізації того, порушення якої норми процесуального права припустилися суд під час ухвалення оскаржуваної постанови і у чому саме полягає таке порушення відповідної норми права та як воно вплинуло на ухвалення цієї постанови.

Надаючи належну оцінку посиланням скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків викладених у постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, Суд зазначає таке.

У справі, що розглядається правовідносини виникли внаслідок скасування рішення, яким було покладено обов`язки старости на ОСОБА_2 , а також подання ОСОБА_2 документів до державного реєстратора про вчинення реєстраційних дій. Спірні правовідносини у цій справі були врегульовані нормами Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №800/489/17, правовідносини виникли внаслідок прийняття Указу від 10.11.2017 №357/2017 «Про призначення суддів Верховного Суду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №9901/415/18 правовідносини виникли внаслідок прийняття Указу Президента України від 29.12.2017 №449/2017 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів».

У постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №800/301/16 правовідносини виникли щодо проекту Закону про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Генеральної прокуратури України № 4645 та прийняття Закону України від 12 травня 2016 року №1355-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Генеральної прокуратури України».

У постанові Верховного Суду України від 18.11.2021 у справі №480/1624/20 правовідносини виникли внаслідок прийняття рішення міської ради в частині покладення на секретаря ради (замість голови ради) обов`язків старости об`єднаної територіальної громади до обрання на перших виборах старости.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №1440/2398/18 та від 11.12.2019 у справі №369/7296/16-а Суд до уваги не бере, оскільки вказані постанови не можуть бути прикладом іншого правозастосування, у контексті підстави касаційного оскарження, бо ними справи направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції та на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно.

Постановами Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №450/1236/17 та від 06.10.2020 у справі №504/2797/16-а справи також направлено на новий розгляд, що не може бути прикладом іншого правозастосування, у контексті підстави касаційного оскарження.

Посилання на постанову Верховного Суду від 11.08.2020 у справі №640/18067/18 також не можуть бути взяті до уваги, оскільки цією постановою справу направлено для продовження розгляд до суду першої інстанції.

А в постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №640/10315/20 та від 01.06.2022 у справі №640/18711/20 вирішувалось питання перегляду процесуальної ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду через пропуск строку звернення до суду.

Крім того, ухвалою Верховного Суду від 25.07.2022 відхилено посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 369/8195/17, від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17, від 21.02.2020 у справі № 305/667/17 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2021 у справі №9901/29/21, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними.

Отже, доводи касаційної скарги про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі та наведених вище справах є подібними та мали б бути враховані судами попередніх інстанцій, при ухваленні оскаржуваних рішень не знайшли свого підтвердження у ході вивчення касаційної скарги.

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 та від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16.

Отже, оскільки у справах на, які посилається скаржник, інші обставини справи внаслідок яких виникли спірні правовідносини та предмет розгляду, Суд відхиляє указані посилання та не приймає їх до уваги.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За приписами частини першої статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на те, що скаржник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись положеннями статті 248 та приписами пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.11.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022 у справі № 280/6876/21 - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити скаржникові, що повернення касаційної скарги не перешкоджає йому реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції у порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і не оскаржується.

Суддя А.Ю. Бучик