Справа № 200/1687/22
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року Справа№200/1687/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо проведення виплати індексації в сумі 82 370,83 грн після звільнення; зобов`язання здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за 285 днів затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2021 по 16.12.2021 включно, який обчислити шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення за останні два місяці служби на кількість днів затримки розрахунку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що з 06.04.2021 її звільнено зі служби, проте, при звільненні не проведено повного розрахунку, 17.01.2022 позивачем отримано 82 370,83 грн, що мали бути нею отримані на час звільнення. Наведені обставини свідчать про наявність підстав для виплати відповідачем позивачу середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні.

Відповідач у наданому суду відзиві на позов зазначив, що ст. 117 Кодексу законів про працю України в даному випадку не застосовується, оскільки цей закон взагалі не застосовується до військовослужбовців через неподібність трудових відносин та відносин, пов`язаних з проходженням військової служби. Відповідач також зауважив, що підставою для виплати такого відшкодування відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України є наявність сукупності наступних обставин: нарахування сум, належних працівникові при звільненні, відсутність спору щодо їх розміру, невиплата нарахованих сум в день звільнення, а відповідно до ч. 2 ст. 117 Кодексу законів про працю України нарахування сум, належних працівникові при звільненні та незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами. В даному ж випадку, позивачем не висловлювалося під час розрахунку при звільненні жодної незгоди із визначеною під час остаточного розрахунку сумою, спір про нарахування та виплату індексації був вирішений судом в межах справи № 200/8850/21, сума індексації не була спірною під час звільнення позивача. До цього ж, на думку відповідача позивачем пропущено строк звернення до суду.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.02.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Ухвалою від 07.06.2022 витребувано додаткові докази у справі. Ухвалою від 14.09.2022 відмовлено відповідачу у зупиненні провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2021 № 98 старшого солдата ОСОБА_1 , яка звільнена наказом від 01.04.2021 № 69-РС, з 06.04.2021 виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення, а з 07.04.2021 з продовольчого забезпечення. Відповідно до картки особового рахунку позивача та відомості про проведені їй виплати у квітні 2021 року, позивачу під час звільнення нараховано 54 533,54 грн грошового забезпечення (до виплати 53 721,75 грн), з яких індексація поточна 414,50 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.08.2021 у справі № 200/8850/21 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження нею військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 2016 по 01.03.2018 із застосуванням для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року.

Згідно з банківською випискою АТКБ ПРИВАТБАНК позивачем 17.01.2022 отримано 82 370,83 грн, яка згідно з наданими суду Військовою частиною НОМЕР_1 листа від 07.09.2022 та платіжного доручення від 14.01.2022 № 19 (з відміткою казначейства сплачено від 17.01.2022) є коштами в рахунок сплати позивачу грошового забезпечення на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.08.2021 у справі № 200/8850/21.

Позивач зазначає, що вказані кошти отримані нею від відповідача в рахунок сплати індексації грошового забезпечення та в рахунок остаточного розрахунку при звільненні.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Так, за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточного розрахунку з колишнім працівником.

Частина ж друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не визначає вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат після звільнення не припиняє відповідного обов`язку роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, є таким, що спрямовано на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає через несвоєчасне здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця за весь період такого невиконання у спосіб, що спеціально передбачений для трудових відносин, у тому числі й у випадку вирішення спору про розмір несплачених сум при звільненні в судовому порядку.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 в справі № 810/451/17.

Звільнено зі служби позивача з 06.04.2021, отже, обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний у цю саму дату.

В даному випадку позивач у зв`язку з порушенням відповідачем її права на належну оплату праці при звільненні звернулася до суду із відповідним позовом про присудження належних їй сум індексації грошового забезпечення, за наслідком чого рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.08.2021 у справі № 200/8850/21, яке набрало законної сили, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди проходження нею військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 2016 по 01.03.2018 із встановленням для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року.

Позивачем 17.01.2022 отримано 82 370,83 грн в рахунок сплати їй індексації грошового забезпечення на виконання вказаного рішення суду, що підтверджено наявними в матеріалах справи документами.

Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зважаючи, що позивач звернулась до суду у січні 2022 року, нею дотримано строк такого звернення.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким чином, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин субсидіарно мають застосовуватися приписи статей 116 та 117 КЗпП України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Аналогічні правові висновки наведені Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 по справі № 804/3722/17.

Відповідно до п.п. з та л п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадках вимушеного прогулу; у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абз. 3 п. 2 цього Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При визначенні суми компенсації за час прострочення виплати суд виходить із фактичного періоду прострочення - з 07.04.2021 по 16.01.2022, а не як зазначено позивачем в позові - з 17.04.2021 по 16.12.2021.

Беручи до уваги, що середньоденне грошове забезпечення позивача за лютий-березень 2021 року відповідно до наданої відповідачем довідки від 16.02.2022 № 167 становить 363,68 грн, розмір компенсації за 285 днів прострочення розрахунку із нею (з 07.04.2021 по 16.01.2022) становить 103 648,80 грн.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 Кодексу законів про працю України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, яка була обізнана про розмір свого грошового забезпечення, що отримувалось нею щомісяця, не отримуючи в повному обсязі суму індексації за період 2016 - 2018 року звернулася до суду із позовом, в якому оскаржила правильність нарахування та виплати цієї індексації, лише після свого звільнення - у липні 2021 року. В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про вчинення позивачем будь-яких дій в період проходження служби та до її звільнення у квітні 2021 року для вирішення питання отримання невиплаченої індексації. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.08.2021 у справі № 200/8850/21, предметом розгляду якої було визначення правомірності нарахованої позивачу індексації за період служби, набрало законної сили 21.09.2021.

Із врахуванням викладеного суд вважає за можливе зменшити розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника до 3 середніх заробітних плат позивача (21457,36 /2 =10 728,68 грн).

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, в якій сформовано правовий висновок про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Відповідно до матеріалів справи загальна сума належних позивачу виплат під час звільнення становить 136 904,37 грн, з яких 54 533,54 грн виплачено своєчасно, 82 370,83 грн виплачено із порушенням строку виплати.

Невиплачена сума при звільненні становить 60,17 % від загальної суми до виплати.

Отже, суд вважає за можливе зменшити суму середнього заробітку із врахуванням цього співвідношення до 19 366,34 грн (10 728,68 грн. * 3*60,17%), яку суд вважає справедливою, пропорційноюм і такою, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та цим критеріям.

Отже, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні з позивачем за період з 07.04.2021 по 16.01.2022 включно, що підлягає стягненню з відповідача, становить 19 366,34 грн.

Із врахуванням наведеного вище, вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за 285 днів затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2021 по 16.01.2022 включно, обчисленням шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення за останні два місяці служби на кількість днів затримки розрахунку, підлягають задоволенню частково.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправними дій щодо проведення виплати індексації в сумі 82 370,83 грн після звільнення, вони фактично спрямовані на захист одного й того самого порушеного права, що і вимоги у межах справи № 200/8850/21 в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, хоч і не дублюють одна одну. Зважаючи, що вказана вимога позивача судом у межах справи № 200/8850/21 задоволена, порушене право щодо виплати позивачу індексації не потребує судового захисту станом на тепер, достатнім способом захисту в даному випадку суд вважає зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку, оскільки спір стосується саме затримки проведення відповідачем розрахунку при звільненні із позивачем.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн, який суд вважає за можливе покласти на відповідача в повному обсязі, оскільки спір виник в наслідок його неправильних дій.

Беручи до уваги викладене вище, на підставі положень Кодексу законів про працю України та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за 285 днів затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2021 по 16.01.2022 включно у сумі 19 366 (дев`ятнадцять тисяч триста шістдесят шість) гривень 34 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Військова частина НОМЕР_1 (відповідач) ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2

Суддя А.С. Михайлик