Справа № 120/5254/22
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 вересня 2022 р. справа № 120/5254/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

12.07.2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що відповідач здійснив розрахунок суми поточної пенсії та суми боргу позивача без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку, на момент її виплати за період з липня 2019 року по грудень 2019 року у розмірі, визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії (24.11.2020 року), у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 18.07.2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

26.07.2022 року на виконання вимог ухвали суду представник позивача подав заяву на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 01.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.08.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року, позивачу поновлена пенсія з 01.07.2017 року. Однак, вказаним рішенням відповідача не зобов`язано проводити поновлення виплати пенсії з автоматичним її перерахунком, відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Крім цього, 17.08.2022 року надійшла заява представника відповідача про закриття провадження у справі в частині вимог позивача щодо здійснення розрахунку та виплати пенсії позивачу та суми боргу за період з липня 2017 року по 01.01.2019 року з автоматичним перерахунком, відповідно до ч. 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В обґрунтування поданої заяви зазначив, що вказана вимога позивача уже вирішена судом в межах розгляду адміністративної справи №120/2181/19-а. Враховуючи викладене, просив закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що судовими рішеннями у справах №757/4109/14 та №120/2181/19-а встановлено, що позивач в 1994 році виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Ізраїлі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 року у справі №757/4109/14 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 02 грудня 2013 року пенсію за віком за межами України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року в адміністративній справі №120/2181/19-а зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії та виплачувати її із 02 січня 2019 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року в адміністративній справі №120/2181/19-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_2 поновлення та виплату пенсії за віком з липня 2017 року по 01.01.2019 шляхом поновлення її відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із компенсацією втрати частини доходів.

28.12.2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про добровільне виконання рішення суду від 01.09.2020 року.

Листом від 05.01.2022 року відповідач повідомив, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року у справі №120/2181/19-а позивачу поновлено виплату пенсії з липня 2017 року у відповідності до Закону №1058-ІV із компенсацією втрати частини доходів.

До вказаного листа відповідачем додано розрахунок пенсії позивача, відповідно до рішення №2 від 24.11.2020 року.

Не погоджуючись із здійсненням відповідачем розрахунку суми поточної пенсії позивачу у розмірі, визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії, а на дату припинення її виплати та здійснення розрахунку суми боргу за період з липня 2017 року по 01.01.2019 рік без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку на момент її виплати та вважаючи його протиправним, представник позивача звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33 Конституції України).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Зазначеними положеннями Конституції України, які є нормою прямої дії, імперативно визначено, право громадян на пенсії інші види соціальних виплат та допомоги, які є основним джерелом існування, та які б забезпечували рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Відтак позивач, як громадянка України незалежно від постійного місця проживання в іншій країні, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення.

Разом з тим, на думку представника позивача, відповідач при розрахунку поточної пенсії позивачу на момент виплати 24.11.2020 року протиправно не врахував щомісячну доплату за 8 років понаднормового стажу, відповідно до ст.28 ч.1 абз.2 Закону 1058- IV.

Надаючи оцінку таким доводам представника позивача, суд зазначає наступне.

Згідно із абзацами першим другим частини першої статті 28 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закону №1058) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Відповідно до пункту 41 пункту 4 Прикінцевих положень Закону №1058 для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії:

- мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу;

- збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Таким чином, за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років пенсія за віком позивача збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.

Відповідно до статті 27 Закону №1058 розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп*Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, страховий стаж позивача складає 28 років 04 місяці 2 дні (страховий стаж враховано по 03.01.1994 року), коефіцієнт страхового стажу 0,38250.

Заробітну плату для обчислення пенсії розраховано як нульову (0,00000), оскільки довідка про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 року позивачем не надавалась.

Розрахунковий розмір пенсії позивача відповідно до статті 27 Закону №1058-IV складає 0,00 грн. (0,00000 х 0,38250).

Оскільки, розрахунковий розмір пенсії позивача відповідно до статті 27 Закону №1058- IV склав 0,00 грн. (0,00000 х 0,38250), відповідачем встановлено їй доплату до пенсії в розмірі прожиткового мінімуму (1312 грн.), відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 28 Закону 1058-IV.

З огляду на те, що розрахунок доплати за понаднормовий стаж 8 років обчислюється у відповідності до норм абзацу 2 частини 1 статті 28 та пункту 4-1 розділу XV Закону №1058- IV як відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, розрахунок пенсії позивача здійснено у відповідності до вимог Закону №1058- IV (0,00 грн. (розмір пенсії, визначений відповідно до статті 27 Закону України №1058 )*8% (доплата за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років) =0,00 грн.).

Що стосується посилань представника позивача на те, що на позивача поширюються положення частини 2 статті 28 Закону №1058, то суд зазначає наступне.

Так, частиною другою статті 28 Закону №1058 визначено, що з 01.01.2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Разом з тим, як вже зазначено судом вище, страховий стаж позивача складає 28 років, 4 місяці, 2 дні, що є недостатнім для визначення мінімального розміру пенсії відповідно до положень частини 2 статті 28 Закону №1058.

При цьому, судом враховано, що пункт 41 пункту 4 Прикінцевих положень Закону №1058 не поширює свою дію на частину 2 статті 28 Закону №1058, а тому доводи представника позивача в цій частині також є безпідставними.

Крім цього, доводи представника позивача, що здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.07.2017 року по 01.01.2019 рік повинно бути здійснене у розмірі, станом на дату нарахування її до виплати - 24.11.2020 року, є безпідставними, оскільки такий розмір визначено відповідно до абзацу 1, 2 частини 1 статті 28 Закону №1058-IV на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного саме на дату відповідного періоду, за який підлягає перерахунку пенсія позивача. Сатисфакція ж невчасного перерахунку пенсії, здійснена позивачу у вигляді нарахування компенсації втрати частини доходів.

Щодо вимоги представника позивача про перерахунок та виплату поточної пенсії та суми боргу за період з 01.07.2017 року по 01.01.2019 року відповідно до частини 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення", суд зазначає наступне.

Статтею 42 Закону України №1058 визначено порядок здійснення індексації та перерахунку пенсій.

Відповідно до частини 2 статті 42 Закону України №1058 для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Отже, законом №1058 не було передбачено, з якої дати мають перераховуватися пенсії. Визначено лише, що дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.

Законом №2148-VIII, який набрав чинності 01.10.2017 року, до частини першої статті 25 Закону №1058-ІV були внесені зміни та визначено, що за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Законом №2148-VIII розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено п. 4.3 такого змісту: «Пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01.10.2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 01.12.2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

При цьому, пунктом 1 розділу ІІ Закону №2148-VIII установлено, що з 01.12.2017 року до встановлення розміру прожиткового мінімуму, який буде більшим за розмір, встановлений на 01.12.2017 року та збільшений на 79 гривень, при призначенні та перерахунку пенсій, надбавок, підвищень, інших пенсійних виплат, встановлених законодавством, використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений на 01.12.2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивача з 01.07.2017 року складає - 1312 грн., з 01.10.2017 до 01.12.2018 року - 1452 грн. (1312 грн.+79 грн.), з 01.12.2018 року - 1497 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем на виконання вимог Закону та задля недопущення зменшення розміру пенсії позивача, здійснено перерахунок пенсії, відповідно до вимог законодавства.

Разом з тим, у період з 01.07.2017 року по 31.12.2018 року Кабінетом Міністрів України рішень про дату та порядок проведення індексації пенсій не приймалось.

Відтак, жодним доказом у справі не підтверджується, що за наслідками проведеного розрахунку та перерахунку пенсії, загальний розмір пенсії позивача зменшився, навпаки з кожним перерахунком пенсії її розмір збільшувався, що відповідає меті пенсійного законодавства та положенням статей 1, 46 Конституції України.

Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження, суд зазначає наступне.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тобто, необхідними умовами для закриття провадження на підставі зазначених положень процесуального законодавства є одночасна наявність постанови чи ухвали про закриття провадження у справі та спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як з`ясовано судом, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року у справі №120/2181/19-а, крім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії за віком з липня 2017 року по 01.01.2019 шляхом поновлення її відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із компенсацією втрати частини доходів.

Так, у рішенні від 01.09.2020 року Вінницький окружний адміністративний суд дійшов висновку про передчасність вимоги про проведенням індексації, адже порядок індексації та перерахунку пенсій належить до компетенції органу Пенсійного фонду при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум.

На виконання вищезазначеного рішення відповідачем здійснено поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.07.2017 року по 01.01.2019 року.

Однак, позивач не погоджується із таким розрахунком та вказує, що відповідачем протиправно не враховано індексацію на момент виплати пенсії, а також здійснено розрахунок суми поточної пенсії ОСОБА_2 без урахування автоматичного перерахунку на момент виплати та у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії (24.11.2020 року).

Відтак, в межах даної адміністративної справи предметом спору є дії вчинені Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області на виконання рішень судів, зокрема, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року у справі №120/2181/19-а.

Отже, позовна вимога щодо здійснення розрахунку та виплати пенсії позивачу за період з 01.07.2017 року по 01.01.2019 року з автоматичним перерахунком (відповідно до ч. 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") спрямована саме на розрахунок пенсії з врахуванням індексації пенсії за період з 01.07.2017 року по 01.01.2019 року.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що предмет спору в межах адміністративної справи №120/2181/19-а та даної справи не є тотожними, що свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що дата ухвалення рішення обумовлена перебуванням головуючого судді у відпустці з 22.08.2022 року по 09.09.2022 року

Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович