Справа № 160/9086/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2022 року Справа № 160/9086/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення капіталізованих платежів, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь суму платежів, що підлягають капіталізації в розмірі 400 900,21 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач перебував в якості платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на обліку у Дніпровському відділені управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Прийнявши рішення про припинення підприємницької діяльність у статусі ФОП, у відповідача, як страхувальника перед Фондом виник обов`язок зі сплати капіталізованих платежів для продовження страхових виплат з відшкодування шкоди, завданої здоров`ю внаслідок нещасного випадку на виробництві. Позивачем 30.11.2021 року на адресу відповідача було направлено заяву про визнання кредиторських вимог на загальну суму 400 900,21 грн. Проте, на час звернення до суду з даним позовом, кредиторські вимоги на розрахунковий рахунок Фонду не перераховувались, тому виникла необхідність стягнути капіталізовані платежі з відповідача в судовому порядку в зазначеній вище сумі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На адресу суду 17.08.2022 року повернувся конверт, в якому направлялась зазначена ухвала суду, через закінчення встановленого терміну зберігання.
Згідно з ч.4 ст.124 КАС України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються:
1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;
2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.
Відповідно до п.4 ч.6 ст.251 КАС України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
За нормами ч.11 ст.126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Згідно з ч.2 ст.175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену в позовній заяві, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , здійснюючи підприємницьку діяльність був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та перебував на обліку в Дніпровському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.
18.02.2016 року під час роботи у ФОП ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок чого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав виробничу травму, що підтверджується актом форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.
ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні з 01.02.1997 року, має зареєстрований страховий випадок трудового каліцтва, що стався 18.02.2016 року.
Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 05.07.2017 року ОСОБА_2 втратив 35% професійної працездатності та отримав ІІІ групу інвалідності безстроково. Крім того, потерпілому визначено потребу в санітарно-курортному лікуванні та в додатковому забезпечення протезами кінцівок кистів обох рук.
Постановою Управління від 30.03.2021 року постановлено призначити потерпілому щомісячну страхову виплату в розмірі 1 448,95 грн. з 01.03.2021 року безстроково.
Згідно з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, державним реєстратором 28.10.2021 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .
У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 та відповідно до отриманої таблиці смертності та середньої очікуваності тривалості життя чоловіків та жінок в Україні у 2020 році позивач провів капіталізацію платежів для продовження страхових виплат відповідно до довідки МСЕК від 05.07.2017 року потерпілому ОСОБА_2 , вік якого на дату ліквідації страхувальника становив 64 років. Загальна сума потреби в розрахунку склала 400 900,21 грн.
30.11.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про визнання кредиторських вимог у розмірі 400 900,21 грн. та включення кредиторської вимоги до першої черги реєстру вимог кредиторів ФОП ОСОБА_1 . Вказані вимоги складаються з платежів, що випливають з обов`язків відповідача перед застрахованою особою ОСОБА_2 , внаслідок заподіяної шкоди життю та здоров`ю на підприємстві відповідача.
Відповідно до довідки від 21.06.2022 року №31.1-04/2448 кошти на рахунок Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від відповідача не надходили, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Дослідивши викладені обставини, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV) Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Відповідно до п.5 ч.1ст.11 Закону №1105-XIV джерелами формування коштів Фонду, серед іншого, є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів.
В силу ч.2 ст.15 Закону №1105-XIV роботодавець зобов`язаний, зокрема: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; повернути Фонду суму виплаченого матеріального забезпечення та вартість наданих соціальних послуг потерпілому на виробництві у разі невиконання своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.
Частиною 1 статті 35 Закону №1105-XIV визначено коло осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку, з-поміж яких, зокрема: особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.
Відповідно до абз.2 ч.2 ст.35 Закону №1105-XIV усі особи, перелічені у частині першій цієї статті, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.
Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Згідно з п.1 ч.1 ст.112 ЦК України, у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.
Припинення підприємницької діяльності фізичної особи також має наслідком втрату такою особою статусу учасника правовідносин, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, зокрема обов`язків страхувальника. Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Відповідно до ч.1 ст.52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Положеннями ч.4 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.
Згідно з п.3 Порядку капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затвердженого Постановою КМУ від 04.12.2019 р. №986 (далі - Порядок №986), капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.
Згідно з п.4 Порядку №986 капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», розраховується на період, що визначається як різниця між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та віком особи на момент її проведення.
Проаналізувавши наведені норми, суд дійшов висновку, що законодавець зобов`язав страхувальника проводити капіталізацію страхових виплат у всіх випадках ліквідації (не лише у випадку ліквідації підприємства-банкрута, але й за інших підстав, передбачених законодавством), у тому числі у разі припинення підприємницької діяльності, із застосуванням Порядку №986.
Судом встановлено, що з копії акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 18.02.2016 року форми Н-1, затвердженого 11.03.2016 року відповідачем складеного відносно ОСОБА_2 , вбачається, що останній був працівником ФОП ОСОБА_1 . Під час робити з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, що призвів до втрати працездатності в розмірі 35%.
З матеріалів справи видно, що позивач проводить страхові виплати ОСОБА_2 .
Керуючись ст.11 Закону №1105 та Порядком капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 р. № 986, управлінням проведений розрахунок суми капіталізованих платежів, що підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_1 та становить 400 900,21 грн.
Відповідачем кошти у добровільному порядку не сплачені. Доказів зворотного відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.
Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, державним реєстратором 28.10.2021 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .
Частиною 7 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Отже, припинення підприємницької діяльності позбавляє права відповідача на заняття господарською діяльністю та статусу підприємця, однак не звільняє таку фізичну особу виконувати обов`язки та нести відповідальність за своїми зобов`язаннями перед Фондом соціального страхування, що виникли під час здійснення нею підприємницької діяльності.
Відповідач припинив підприємницьку діяльність через державну реєстрацію її припинення 28.10.2021 року. До цієї реєстрації у позивача не було підстав провадити капіталізацію страхових платежів, оскільки ФОП ОСОБА_1 до дати реєстрації припинення підприємницької діяльності здійснював таку і зобов`язаний був сплачувати страхові внески до Фонду в порядку, встановленому законом. Підстава провести капіталізацію платежів і вимагати їх сплати виникла тоді, коли відповідач позбувся статусу суб`єкта підприємницької діяльності поза процедурою банкрутства. При цьому, звернення з даним позовом до суду обумовлене тим, що відповідачем не виплачено суму капіталізованих страхових платежів в добровільному порядку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В силу ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Отже, з аналізу викладеного, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки припинення підприємницької діяльності не звільняє таку фізичну особу виконувати обов`язки та нести відповідальність за своїми зобов`язаннями перед Фондом соціального страхування, що виникли під час здійснення нею підприємницької діяльності, тому капіталізовані кошти у сумі 400 900,21 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма