Справа № 160/16203/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2022 року м. Дніпросправа № 160/16203/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року

у адміністративній справі № 160/16203/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року задовольнити у повному обсязі адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області щодо нездійснення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час перебування на посаді першого заступника начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області - начальника слідчого управління у період з 14.09.2020 року по 23.11.2020 року, та одноразової грошової допомоги при звільненні з посади першого заступника начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області - начальника слідчого управління, а також стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення з 14.09.2020 року по 23.11.2020 року у сумі 24228,10 грн., та одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 177037,09 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем по справі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та прийняти інше рішення про відмову у задоволені вимог позивача у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що при нарахуванні і виплаті позивачу грошового забезпечення було застосовано діючі на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ відповідні положення Законів України «Про міліцію» (який втратив чинність на підстав Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ), постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704) та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499, зареєстрованого Міністерством юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896 (яка втратив чинність на підставі наказу МВС України № 1131 від 31.10.2016).

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано приписи п. 3.5.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 №499, зареєстрованого Міністерством юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896, відповідно якого особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільненні, але не більше як за один рік.

Крім того, на переконання апелянта судом першої інстанції не враховано, що на теперішній час усі законодавчі та нормативно-правові акти, які регулюють питання структури, розмірів, порядку нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу територіальних органів внутрішніх справ втратили чинність, що призвело до помилкового висновку про стягнення з ГУМВС на користь ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за вимушений прогул.

Стосовно помилковості висновків суду першої інстанції щодо стягнення на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, апелянт наголошує на не врахуванні судом положень ч.1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 23.04.2021 №2262-ХІІ, яким визначено, що у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Також як і не враховано, що згідно п. 3.5.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 №499 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільнених з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені і обчислюється відповідно до вказаної Інструкції.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції також на те, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міліцію» форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлювалися Кабінетом Міністрів України. Зокрема, структура та умови виплати грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ були встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ». Оскільки грошове забезпечення першого заступника начальника ГУМВС - начальника слідчого управління ГУМВС полковника міліції ОСОБА_1 на момент звільнення з органів внутрішніх справ з 01.07.2015 відповідно до вказаних нормативних актів в місячному розмірі становило 10729,57 грн., у тому числі: посадовий оклад - 1690 грн.; оклад за спецзвання - 135 грн.; відсоткова надбавка за вислугу років - 730 грн.; відсоткова надбавка за виконання особливо важливих завдань (за службу на посадах слідчих) - 2555 грн.; відсоткова надбавка за оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність - 845 грн.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 338 грн.; премія - 4436,57 грн., а середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.07.2015 становило 346,12 грн., тому апелянт вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для визначення складових грошового забезпечення та їх розміру ОСОБА_1 по посаді першого заступника начальника ГУМВС - начальника слідчого управління ГУМВС за період з 14.09.2020 по 23.11.2020, та одноразової грошової допомоги при звільненні, що є підставою для скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує про законність та обгрунтованність рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін, оскільки усі доводи апелянта є безпідставними, без врахування того, що на посаді першого заступника начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області його поновлено за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду з вересня 2020 року шляхом скасування наказу про його звільнення з вказаної посади у 2015 році (рішення суду у справі №804/7653/15, посилання на яке міститься як в моєму позові, так й в оскаржуваному рішенні суду), і цім же рішення суду у справі №804/7653/15 з ГУМВС України в Дніпропетровській області на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.07.2015 по 08.09.2020, з проведенням розрахунку на підставі Довідки ГУМВС України в Дніпропетровській області №1029 від 04.06.2020, Тобто, на момент його звільнення з ОВС України у листопаді 2020 року, він перебував на посаді першого заступника начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області - начальника слідчого управління на підставі наказу МВС України на підставі наказу МВС України №1639о/с від 21.08.2014.

Крім того, позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі №160/1139/21 Головне управління МВС України в Дніпропетровській області та Державну установу Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області було зобов`язано зарахувати до його вислуги років час вимушеного прогулу в період з 02.07.2015 до 23.11.2020, з урахуванням чого його вислуга років у календарному обчисленні складає 33 роки 01 місяць 09 днів, який саме і повинен був враховуватися при його звільненні з органів внутрішніх справи, при розрахунку та одноразової грошової допомоги при звільненні, що судом першої інстанції правильно було враховано під час вирішення спору у цій справі.

Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої фнстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача без змін, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 посаду першого заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - начальника слідчого управління займав на підставі наказу МВС України №1639 о/с від 21 серпня 2014 року до його звільнення відповідно до частини 3 статті 1, пункту 8 статті 3 Закону України «Про очищення влади» згідно з наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 01 липня 2015 року №272о/с.

Поновлення позивача на займану ним до звільнення посаду відбулося згідно наказу голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області від 14.09.2020 №4о/с по особовому складу, виданим на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року по справі №804/7653/15, яким скасовано пункт наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 1 липня 2015 року №272о/с в частині звільнення ОСОБА_1 , а позивача визнано працюючим на попередній посаді з 02 липня 2015 року.

Як встановлено судом по цій справі, вже після поновлення ОСОБА_1 , за поданим ним позовом рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року по справі №160/1139/21 було визнано протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» щодо не зарахування до вислуги років ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу в період з 02.07.2015 року до 23.11.2020 року, а також зобов`язано Головне управління МВС України в Дніпропетровській області та Державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 час вимушеного прогулу в період з 02.07.2015 року до 23.11.2020 року, і направити заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та всі необхідні документи, затверджені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30.01.2007 року №3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідно, з огляду на зарахований до вислуги років ОСОБА_1 час вимушеного прогулу в період з 02.07.2015 року до 23.11.2020 року, загалом вислуга років позивача у календарному обчисленні складає 33 роки 01 місяць 09 днів, включаючи і період з 15 вересня по 23 листопада 2020 року (2 місяця та 8 днів), тобто, його перебування на посаді першого заступника начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області - начальника слідчого управління після поновлення, перебував на службі, за який позивач також повинен був отримати грошове забезпечення встановленим для нього відповідно до наказу МВС України щодо призначення його на посаду №1639о/с від 21.08.2014.

Разом з тим, при звільненні позивача з посади першого заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника слідчого управління у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік) за п.64 «г» (через скорочення штатів) з 23.11.2020 згідно виданого Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області наказу №7 о/с від 23.11.2020 року, його вислуга років на день звільнення обчислена була у 27 років 08 місяців 17 днів. А відповідно до наданої ГУМВС України в Дніпропетровській області 04.06.2020 Довідки №1029 від 04.06.2020 року, грошове забезпечення позивача було розраховано станом на 01.07.2015 в місячному розмірі - 10729,57 грн., і середньоденним грошовим забезпеченням - 346,12 грн.

Виходячи з вищезазначеного, а саме: розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за вказаний період загальною сумою - 24228,10 грн. і вислугу років - 33 роки 01 місяць 08 днів, за підтрахунком суду першої інстанції з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь позивача підлягає стягненню сума за період роботи з 14.09.2020 року по 23.11.2020 року у розмірі 24 228,10 грн. і одноразова грошова допомога в загальному розмірі - 177 037, 09 грн (із розрахунку 10729, 57 грн. грошового забезпечення на момент звільнення / 2 (50 відсотків місячного грошового забезпечення) х 33 (вислуга років у календарному обчисленні).

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції правильно виходив з того, що на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ України питання нарахування та виплати грошового забезпечення працівників міліції регулювалось ст.19 Закону України «Про міліцію» (втратив чинність на підстав Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704) та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України від 31.12.2007 №499, зареєстрованою Міністерством юстиції України 12.03.2008 за №205/14896 (втратив чинність на підставі наказу МВС України №1131 від 31.10.2016).

З урахуванням наведених норм та того, що позивач перебував на посаді першого заступника начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області - начальника слідчого управління на підставі наказу МВС України №1639о/с від 21.08.2014, і після його поновлення на посаді у період з 15 вересня по 23 листопада 2020 року (2 місяця та 8 днів), суд першої інстанції правильно визнав, що ОСОБА_1 мав би бути забезпечений грошовим забезпеченням встановленим для нього відповідно до наказу МВС України щодо призначення його на посаду, що становило суму 24228,10 грн.

Отже, враховуючи факт виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 у період з 14.09.2020 року по 23.11.2020 року на посаді першого заступника начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області - начальника слідчого управління, а з боку Головного управління МВС України в Дніпропетровській області всупереч положень ч.6 ст.24, ч.1 ст.26 Закону України "Про оплату праці" була допущена протиправна бездіяльність у частині нездійснення виплати грошового забезпечення за вказаний період судова колегія апеляційної інстанції повністю погоджується з висновками суду першої інстанції дійшов про необхідність визнання протиправною бездіяльності Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області () щодо нездійснення виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення за час перебування на посаді першого заступника начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області - начальника слідчого управління у період з 14.09.2020 року по 23.11.2020 року та необхідності стягнення грошового забезпечення за період з 14.09.2020 року по 23.11.2020 року у сумі 24228,10 грн. (двадцять чотири тисячі двісті двадцять вісім гривень десять копійок) на користь позивача.

Обгрунтованими колегія суддів також визнає висновки суду першої інстанції в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 177037,09 грн. (сто сімдесят сім тисяч тридцять сім гривень дев`ять копійок), оскільки відповідно до вимог ч.1 і ч.4 ст.9, ст.9-1 Закону №2262-ХІІ та приписів п.10 Положення №393 і п.3.5.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 №499, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» - розмір одноразової грошової допомоги позивача, яка повинна бути нарахованою та виплаченою при звільненні у зв`язку із скороченням чисельності штату має складати 177 037,09 грн., виходячи із розміру грошового забеспечення ОСОБА_1 на момент його звільнення з органів внутрішніх справ у сумі 10729,57 грн. (розрахованих виходячи із: посадового окладу - 1690,00 грн.; окладу за спецзвання - 135,00 грн.; відсоткової надбавки за вислугу років - 730,00 грн.; відсоткової надбавки за виконання особливо важливих завдань (за службу на посадах слідчих) - 2555,00 грн.; відсоткової надбавки за оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність - 845,00 грн.; надбавку за службу в умовах режимних обмежень - 338,00 грн.; премії - 4436,57 грн. та з огляду на середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.07.2015 у розмірі 346,12 грн.).

Суд першої інстанції правильно акцентував увагу на те, що вищенаведені його висновки повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26.06.2019 року (справа №821/3762/15-а) та від 10.04.2019 року (справа №823/1919/16).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що усі ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року залишити без змін .

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя Т.І. Ясенова