Справа № 580/1263/22
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1263/22 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Черкаської міської ради (надалі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення від 12.08.2021 №8-186 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зобов`язати відповідача надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , -площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:008:0075),- у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки прийняте з підстав, не передбачених вимогами Земельного кодексу України. Додатково зазначив, що відповідач має понести витрати в розмірі 10000,00грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним і скасовано рішення Черкаської міської ради (18001, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, буд.36; ) від 12.08.2021 №8-186, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), орієнтовною площею 0,1000 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зобов`язано Черкаську міську раду (18001, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, буд.36; ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , - площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:008:0075) у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідачем подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Апеляційна скарга мотивована тим, що законний інтерес особи полягає не в отриманні дозволу, а в отриманні земельної ділянки у власність. Отже, в судовому порядку підлягає захисту саме право на отримання земельної ділянки. Позивач має право замовити розроблення проекту землеустрою без отримання відповідного дозволу (абз.2 ч.7 ст.118 Земельного Кодексу України). Тому права позивача у вказаному випадку не порушені.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Посвідченням від 16.07.2018 серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Так, 10 липня 2020 року адвокат Пропадущий А.В. в інтересах позивача звернувся до відповідача запитом щодо надання інформації про наявність земель державної та/або комунальної власності, які ще не надані у користування та можуть бути використані під забудову або для іншого цільового використання згідно зі ст.121 Земельного кодексу України на території міста Черкаси.

Виконавчий комітет Черкаської міської ради листом від 22 липня 2020 року за №13923-01-21 на адвокатський запит від 10.07.2020 №041 (вх. від 15.07.2020 №13923-01-21) повідомив станом на 01.07.2020 Перелік сформованих земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови. Земельні ділянки було сформовано шляхом розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та які знаходяться на затвердженні в Черкаській міській раді. Серед зазначених вказана і земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , - площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:008:0075) (далі - Земельна ділянка). Також позивачу роз`яснили, що згідно з ч.6 ст.118 та ч.2 ст.123 Земельного кодексу України для одержання безоплатно у власність чи користування земельної ділянки із земель комунальної власності для різних потреб, необхідно подати відповідне клопотання. Клопотання подається до відділу організації надання адміністративних послуг департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул. Благовісна, 170). У клопотанні необхідно зазначити цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Позивач 15 вересня 2020 року звернувся заявою до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (далі - заява). До неї додав копію паспорта громадянина України (1,2 сторінки, місце проживання), копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, графічні матеріали з Публічної кадастрової карти України, копію посвідчення серії НОМЕР_2 .

Листом від 25 вересня 2020 року №01-04/53453 Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради на ім`я Управління земельних ресурсів та землеустрою повідомило, що на вказану Земельну ділянку орієнтованою площею 0,10 га, яка пропонується для визначення можливості оформлення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, містобудівні обмеження та обтяження землекористування відсутні. Генеральним планом міста, затвердженим рішенням Черкаської міської ради від 29.12.2011 №3-505, на вищезазначеній земельній ділянці передбачена територія садибної житлової забудови. Відповідно до плану зонування території міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04.12.2014 №2-513, земельна ділянка належить до зони садибної житлової забудови "Ж-1", в якій передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Листом від 05 жовтня 2020 року Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради №01-04/53153 повідомив позивачу, що його заява розглянута. Управління земельних ресурсів та землеустрою департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради підготовлено відповідний проект рішення. Враховуючий регламент роботи відповідача, затверджений рішенням міської ради від 24.12.2015 №2-18, проект рішення після відповідних погоджень буде розглянутий на засіданні сесії Черкаської міської ради із земельних питань.

Позивач 23 березня 2021 року звернувся до відповідача заявою про надання документів: рішення Черкаської міської ради від 16.10.2020 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку шо АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)"; заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ,- площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:008:0075 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; довідки архітектури; викопіювання земельної ділянки.

Листом від 11 травня 2021 року за №3931-2 Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради повідомив позивачу, що на його попередню заяву від 15.09.2020 №01-04/53153 управління земельних ресурсів та землеустрою департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради підготувало проект рішення "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)". Враховуючи регламент роботи відповідача, затверджений рішенням міської ради від 10.12.2020 №1-2, проект рішення поданий до відділу з питань роботи ради (реєстраційний номер 920-9-з) для розгляду на засіданні сесії Черкаської міської ради із земельних питань. На сьогодні вищевказаний проект рішення не прийнято.

Крім того, 24 травня 2021 року Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради направило лист №01-04/53153 до Управління земельних ресурсів та землеустрою. Повідомило, що на земельну ділянку, яка пропонується для визначення можливості оформлення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), наявні містобудівні обмеження та обтяження землекористування, пов`язані із реалізацією містобудівної документації (на частині земельної ділянки передбачена територія вулично-дорожньої мережі - 18%). Згідно з містобудівною документацією "Внесення змін до генерального плану міста Черкаси (Актуалізація)", затвердженою рішенням Черкаської міської ради від 13.05.2021 №5-318, вищезазначена земельна ділянка належить до території садибної житлової забудови, в якій передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд та вулично-дорожньої мережі, в якій не передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з витягом Управління планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 14.06.2021 №01-04/53153 з містобудівної документації міста Черкаси на визначення обмежень у використанні території для містобудівних потреб за адресою: АДРЕСА_1 , - площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:008:0075) містобудівні потреби частково відповідають чинній містобудівній документації міста Черкаси: територія садибної забудови - 92%, територія вулично-дорожньої мережі - 8%.

Відповідач 12 серпня 2021 року прийняв рішення №8-186 "Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)". За пропозицією депутатів Черкаської міської ради та на виконання протокольного доручення від 12.08.2021 ПД-9-471, керуючись ст.ст.12, 118, 122, 122, 123 Земельного кодексу України та ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Черкаська міська рада вирішила відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу (див. викопіювання з плану міста від 10.06.2021) орієнтованою площею 0,1000 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (далі - Спірне рішення).

Так, 17 листопада 2021 року листом Виконавчий комітет Черкаської міської ради листом №23825-01-21 на адвокатський запит від 20.10.2021 №022 (вх. від 21.10.2021 №23825-01-21) повідомив, що на заяву позивача від 15.09.2020 №01-04/53153 управлінням земельних ресурсів та землеустрою департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради підготовлено проект рішення №920-9-з "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)". 12.08.2021 за пропозицією депутатів Черкаської міської ради та на виконання протокольного доручення ПД-9-471 від 12.08.2021 відповідач прийняв Спірне рішення.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, останній звернулась з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка належить до території садибної житлової забудови, в якій передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд - 92% і лише 8% складає територія, в якій не передбачено будівництво. Тому доводи відповідача, що на вказаній земельній ділянці не передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд, не обґрунтовані.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтями 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом ч. 1 - 3 та 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом «г» частини 1 статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову в його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Так, відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях міських рад (міст з районним поділом), вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що позивач маючи на меті отримання у власність земельної ділянки звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, відповідно до частини 7 статті 118 Земельного Кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів (підпункт 1 пункту "а" частини першої); підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (підпункт 8).

Таким чином надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, є повноваженням відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до наданих їм відповідним законодавством повноважень.

Відповідно до частини 5 статті 46 Закону №280/97-ВР сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не спростовано, що у спірних обставинах відповідач протиправно допустив бездіяльність, оскільки не прийняв у встановлений законом строк рішення за наслідками розгляду клопотання позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем 12 серпня 2021 року прийнято рішення про відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яке прийнято без дотримання вимог абзацу першого частини 7 статті118 ЗК України, оскільки не зазначив у Спірному рішенні вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Тобто, не обґрунтував обраного виду рішення. Доводи відзиву щодо наявності на земельній ділянці містобудівних обмежень, а саме частина території належить до вулично-дорожньої мережі (8%), в якій не передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд не вказані його підставою.

Також, суд першої інстанції звернув увагу, що суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно з частин 2, 3 статті 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI (надалі - Закон №3038) планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №3038 забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства. Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Згідно з частин 1, 3, 4 статті 26 Закону №3038 забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Частиною 1 статті 17 Закону №3038 генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Згідно з частини 2 статті 17 Закону №3038 генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до частин 8, 9 статті 17 Закону №3038 строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується. Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п`ять років. Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися за результатами містобудівного моніторингу перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією.

Згідно з абзацу 4 частини 1 статті 1 Закону України від 6 вересня 2005 року №2807-IV "Про благоустрій населених пунктів" вулично-дорожня мережа - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху.

Судом першої інстанції враховоно правову позицію Верховного Суду щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладену у постанові від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а (провадження №К/9901/7504/18). ВС у вказаному рішенні вказав про невмотивованість відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць тощо.

Відповідач у спірному рішенні не зазначив відомостей про невідповідність місця розташування земельної ділянки та не пояснив вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що земельна ділянка належить до території садибної житлової забудови, в якій передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд - 92% і лише 8% складає територія, в якій не передбачено будівництво. Тому доводи відповідача, що на вказаній земельній ділянці не передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд, не обґрунтовані.

Верховним Судом у постанові від 11.09.2019 року по справі №379/656/16-а. зазначив: "…21. Водночас, Суд не вбачає дискримінації у наданні позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою, орієнтовною площею 1,0 га, а не 2,0 га, оскільки стаття 121 ЗК України встановлює максимальний розмір земельних ділянок, що можуть бути відведені саме для цієї мети, а не їх обов`язковий розмір. Органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей, зокрема надаючи перевагу жителям села, проте вони не можуть ухвалювати правові акти, які не належать до їх повноважень або суперечать закону. З огляду на це, сільська рада має право надавати земельні ділянки для особистого селянського господарства будь-якого розміру, у межах до 2,0 га, а також встановлювати різні їх розміри для членів територіальної громади і громадян, які до неї не належать...".

Отже, відповідач уповноважений надавати земельні ділянки, у т.ч. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах до 0,10 га без включення території вулично-дорожньої мережі, яка складає 8%.

Доказами також не підтверджено, що на земельну ділянку розроблено проект землеустрою та зареєстроване речове право на будь-яку іншу особу, невідповідність її розташування вимогам нормативно-правових актів, генеральних планів тощо.

Щодо посилання відповідача на норму абз. 2 ч. 7 ст. 118 ЗК України, якою визначено право замовити розроблення проекту землеустрою без отримання відповідного дозволу не обґрунтовані, оскільки вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Так, абзацом 2 частиною 7 статті 118 ЗК України визначено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, вказана норма стосується визначеного кола осіб, а саме особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці.

Сукупністю доказів не підтверджується наявність у позивача на праві приватної власності об`єктів нерухомості (жилого будинку, іншої будівлі, споруд), розташованих на такій земельній ділянці. Відсутні належні, достовірні та допустимі докази звернення позивача заявою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що належать йому на праві приватної власності.

Проаналізувавши вказані норми законодавства суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом. Спірне рішення не відповідає критерію обґрунтованості, оскільки не містить обґрунтування підстав його прийняття. Отже, є протиправним і підлягає скасуванню.

Повноваження щодо видачі вказаного дозволу не є дискреційними згідно висновком в постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №819/570/18, 12.06.2020 у справі №808/3187/17, 29.09.2020 у справі №814/2221/17, 27.05.2021 у справі №442/3936/17.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про задоволення позовних вимог в частині щодо визнання протиправним рішення, яким відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,0000 га, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у постанові Верховного Суду від 05.09.2018 року по справі №826/9727/16, проаналізувавши п.4 ч.2 ст.245 КАС України, дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування". Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що позивач звертається до відповідача із заявою про отримання у власність земельної ділянки, і радою при наявності вільної земельної ділянки не прийнято законне рішення щодо позивача, з метою належного та ефективного захисту порушених прав позивача, підлягають задоволенню позовні вимоги позивача, шляхом зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , - площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:008:0075) у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також, колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі апелянт посилається виключно на норми права. При цьому не констатує конкретно, що порушено судом першої інстанції під час прийняття рішення.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційні скарги залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Черкаської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович