Справа № 640/7780/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7780/21 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "Будпостач" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Будпостач" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне підприємство "Будпостач" з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби від 07 вересня 2020 року №UA100000/2020/200039/1 про коригування митної вартості товарів.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ПП "Будпостач" для митного оформлення імпортованого товару надано митниці основні документи, які підтверджують митну вартість товару за ціною контракту, проте відповідачем протиправно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору щодо подібних товарів) та необґрунтовано винесено рішення про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги мотивує тим, що митним органом встановлено, що декларант не подав перекладу митної декларації, не подав нового прайса та подав рахунок без підпису та відтиску, проте такі твердження не стосуються вказаної справи, оскільки митним органом зазначено в спірному рішенні зазначено: по-перше: в поданих до митного оформлення документах відсутня інформація щодо здійснення страхування чи відсутності такого страхування, разом з тим, відповідно до ст. 53 МКУ серед документів які подаються для підтвердження заявленої митної вартості є страхові документи якщо страхування здійснювалося; по- друге до митниці не надано банківських платіжних документів та не надано інформації щодо оплати (на момент заявлення товару до митного оформлення та визначення митної вартості) або відсутності такої; Відповідно до наданого до митного оформлення рахунку щодо транспортних витрат, зазначено вартість транспортування тільки на одному судні. Однак, зазначена поставка (поставка оцінюваного товару) здійснювалась з перевантаження з одного судна на інше. Відомостей щодо вартості транспортування вантажу в контейнері MSKU8989630 на другому судні до митного оформлення не надано. Апелянт зазначає, що в спірному рішенні зазначені підстави для відмови є необґрунтованими та спростовуються поданими документами до митного органу.

Відповідач заперечує проти апеляційної скарги в повному обсязі, з підстав зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та зазначає, що рішення прийнято у відповідності до вимог законодавства.

Так, Київською митницею заявлено клопотання про здійснення процесуального правонаступництва відповідача у справі.

Відповідно до частини першої статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30 вересня 2020 р. № 895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» (надалі - Постанова).

Пунктом 1 Постанови передбачено спосіб реорганізації територіальних органів Державної митної служби, зокрема. Київської митниці Держмитслужби, шляхом приєднання до Державної митної служби (створення єдиної юридичної особи).

Відповідно до пункту 2 Постанови, територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються. Таке рішення приймається Державною митною службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної митної служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структури, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Наказом Держмитслужби від 19.10.2020 № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» утворено Київську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

Згідно наказу Державної митної служби України від 30.06.2021 № 472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи» митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України з 00 год. 00 хв. 01 липня 2021 року розпочато здійснення функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.

Таким чином, Київська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України розпочала свою діяльність з 01.07.2021 року.

Положенням про Київську митницю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 29.10.2020 № 489 передбачено, що Митниця з метою виконання повноважень делегованих Держмитслужбою, представляє свої інтереси та інтереси Держмитслужби в усіх без виключення судах (місцевих (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); апеляційних (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); Верховному Суді (Великій Палаті Верховного Суду, Касаційному адміністративному суді, Касаційному господарському суді, Касаційному цивільному суді, Касаційному кримінальному суді), з усіма відповідними правами та обов`язками наданими законодавством для учасників судового процесу (п. п. 22 п. 5, п. 4 Положення).

Враховуючи викладене, колегія суддів допускає процесуальну заміну Київської митниці Держмитслужби відповідно до частини 1 статті 52 КАС України на Київську митницю ().

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, та у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи встановила, що дана справа судом першої інстанції розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що між компанією QINGDAO JUNFENG INDUSTRY COMPANY LIMITED та Приватним підприємством "Будпостач" 15 вересня 2016 року укладено контракт №809, за умовами якого продавець виробляє та продає, а покупець оплачує та отримує сітку із скловолокна згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною цього контракту.

Для перевезення товарів до України позивач уклав з ТОВ "Мерск Україна Лтд" 24 лютого 2020 року договір транспортного експедирування №UA00072711.

Продавець 18 червня 2020 року надав позивачу прайс лист та 02 липня 2020 року виписав на ім`я позивача комерційний інвойс №JF20-06033-2, у якому вказав ціну сітки із скловолокна в сумі 33 307,42 дол. США.

Продавець для вивезення товарів з Китаю до України 17 липня 2020 року оформив митну декларація країни відправлення №00414333 за ціною 33 307,42 дол. США.

04 серпня 2020 року продавець передав товари перевізнику та одержав в нього коносамент №203619727.

18 серпня 2020 року продавцем одержано сертифікат походження товарів №20С3702А1894/00103.

Позивач 26 серпня 2020 року склав для надання до митного органу лист про те, що товари, вказані в комерційному інвойсі від 02 липня 2020 року №JF20-06033-2, не оплачувалися та платежі за страхування не здійснювалися.

Перевізник 28 серпня 2020 року надав позивачу рахунок на оплату транспортних витрат № по доставці товарів від порту XINGANG в Китаї до порту м. Чорноморськ в Україні.

Товари 06 вересня 2020 року доставлені з м. Чорноморська Одеської області до Київської митниці на підставі міжнародних товарно-транспортних накладних CMR від 05 вересня 2020 року №630 та №909.

Позивач 07 вересня 2020 року подав до відповідача митну декларацію №UA100670/2020/105404 для митного оформлення товарів та випуску у вільний обіг, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 зазначив загальну суму за рахунком 33307,42 дол. США.

Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації №UA100670/2020/105404 декларант додав передбачені частиною другою статті 53 МК України документи, які вказав у графі 44 митної декларації, а саме: Митну декларацію від 07 вересня 2020 року № UA100670/2020/105404:

Контракт від 15.09.2016 №809, який укладений між ПП "Будпостач" та виробником товарів компанією QINGDAO JUNFENG INDUSTRY COMPANY LIMITED (Китай);

Прайс лист компанії QINGDAO JUNFENG INDUSTRY COMPANY LIMITED від 18.06.2020;

Комерційний інвойс від 02.07.2020 № JF20-06033-2;

Митну декларацію країни відправлення від 17.07.2020 №00414333;

Сертифікат походження від 18.08.2020 №20С3702А 1894/00103;

Коносамент від 04.08.2020 №203619727;

Договір транспортного експедирування від 24.02.2020 № UA00072711;

Рахунок-фактуру від 28.08.2020 № за транспортні послуги;

Лист ПП "Будпостач" до Київської митниці Держмитслужби від 26.08.2020 про відсутність оплати за товари та що товари не страхувалися;

Трекінг контейнерів із сайту суднохідної компанії, що здійснила морське перевезення від 06.09.2020;

Міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 05.09.2020 №630;

Міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 05.09.2020 №909;

Витяги з мережі Інтернет щодо продажу ідентичного товару на ринку Китаю.

За наслідками опрацювання наданих документів відповідач дійшов висновку, що подані для визначення митної вартості товару документи відповідно до пункту 5 статті 54, пункту 1,4 статті 337 МК України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості, а саме: не надано документів щодо страхування вантажу та не надано інформації щодо здійснення страхування перевізником чи відсутність такого.

Тому митний орган запропонував декларанту позивача надати додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) виписку з бухгалтерської документації;

4) каталоги, специфікації, виробника товару;

5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідач 07 вересня 2020 року прийняв рішення про коригування митної вартості UA100000/2020/200039/1, яким визначив митну вартість імпортованих товарів за резервним методом у розмірі 1,51 дол. США за 1 кг., в результаті якого було збільшено митні платежі мито на 61600,44 грн., ПДВ на 135520,96 грн., всього у сумі 197121,4 грн.

Також відповідач направив позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, якою відмовив у митному оформленні товарів, заявлених за митною декларацією №UA100670/2020/105404.

Позивач подав відповідачу митну декларацію, якій був присвоєний номер UA100670/2020/105426, для випуску у вільний обіг товарів за митною вартістю визначеною у спірному рішенні.

Не погоджуючись з спірним рішенням та на виконання вимог частини восьмої статті 55 МК України позивач направив відповідачу 20 листопада 2020 року лист №2323/юр, до якого приєднав додаткові документи, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість:

Лист ПП "Будпостач" від 27.10.2020 №2293/ЮР до продавця компанії QINGDAO JUNFENG INDUSTRY COMPANY LIMITED (Китай) щодо ціни товарів (див. додаток 16);

Лист від продавця товарів компанії QINGDAO JUNFENG INDUSTRY COMPANY LIMITED (Китай) до позивача про підтвердження ціни товарів (див. додаток 17);

Прайс лист від 18.06.2020 продавця товарів компанії QINGDAO JUNFENG INDUSTRY COMPANY LIMITED (Китай), засвідчений Свідоцтвом від 16.07.2020 №203700В0/008938 Міжнародної торгової палати Китаю, що підтверджує заявлену декларантом ціну товару (див. додаток 18);

Висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; - Звіт про незалежну оцінку товару Юридичної компанії "Правозахист Україна" від 18.11.2020 №220.

У відповідь відповідач направив позивачу листа від 26 листопада 2020 року №7-8-6/15/11/23509, згідно з яким відмовив у розгляді наданих позивачем додаткових документів, чим, на думку позивача, порушив вимоги частини дев`ятої, десятої статті 55 МК України.

Незгода із прийнятими відповідачем рішенням про коригування митної вартості товарів, обумовила позивача на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Декларантом не подано: новий прайс для ПП "Будпостач", дійсний для всіх відвантажень з травня 2020 року; рахунок щодо транспортних витрат, понесених покупцем на доставку вантажу, який би містив відтиск або підпис уповноваженої особи, що його видала. Досліджуючи надані позивачем до митного оформлення документи та наявність у митного органу підстав для винесення оскаржуваного рішення, судом встановлено, що до матеріалів справи позивачем долучені зазначені документи, проте, до митного оформлення позивачем не забезпечено подання останніх з відповідним перекладом. Крім того, відповідно до умов договору купівлі-продажу зазначено, що товар постачається на умовах поставки FOB QINGDAO. Згідно тлумачень Інкотермс поставка вантажу на умовах FOB передбачає страхування такого вантажу. Таким чином, на думку суду першої інстанції, у митного органу були наявні підстави для того, щоб витребувати від позивача необхідні документи, оскільки надані останнім до митного оформлення документи, не містили усіх складових митної вартості імпортованого товару згідно з контрактом №809 від 15 вересня 2016 року, а також щодо витрат по транспортуванню та страхуванню.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 49 Митного кодексу України (надалі - МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу ч. 1, ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний , перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

За змістом ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 МК України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

За змістом ч. 6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 55 МК України, у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

За змістом ч. 9 ст. 55 МК України, у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Частина 2 ст. 64 МК України встановлює, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

У свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладені у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 року по справі №826/10733/15 та від 19.02.2019 року по справі №826/2312/16 від 05 грудня 2019 року по справі №826/3102/16 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару слугували висновки відповідача про:

- відповідно до умов поставок «FOB» обв`язку щодо укладання договору страхування у покупця та продавця немає, разом з тим покупець чи продавець товару мають право на власний розсуд здійснити страхування товару. В поданих до митного оформлення документах відсутня інформація щодо здійснення страхування чи відсутності такого страхування, разом з тим, відповідно до ст. ч.1 ст. 53 МКУ серед документів які подаються для підтвердження заявленої митної вартості є страхові документи якщо страхування здійснювалося. У митниці відсутня інформація яка б підтверджувала чи спростовувала страхування вантажу;

- відповідно до інвойсу № JF20-06033-2 умовами оплати зазначено « 90 днів від дати коносаменту». Відповідно до частини 3 статті 53 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості до митного оформлення декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено. Однак, до митниці не надано банківських платіжних документів та не надано інформації щодо оплати (на момент заявлення товару до митного оформлення та визначення митної вартості) або відсутності такої;

- відповідно до наданого до митного оформлення рахунку щодо транспортних витрат, зазначено вартість транспортування тільки на одному судні. Однак, зазначена поставка (поставка оцінюваного товару) здійснювалась з перевантаження з одного судна на інше. Відомостей щодо вартості транспортування вантажу в контейнері MSKU8989630 на другому судні до митного оформлення не надано. Отже, на даний момент, декларантом не надано інформації щодо усіх складових митної вартості.

Так, в рішенні митним органом зазначено, що відповідно до умов поставок «FOB» обв`язку щодо укладання договору страхування у покупця та продавця немає, разом з тим покупець чи продавець товару мають право на власний розсуд здійснити страхування товару. В поданих до митного оформлення документах відсутня інформація щодо здійснення страхування чи відсутності такого страхування, разом з тим, відповідно до ст. ч.1 ст. 53 МКУ серед документів які подаються для підтвердження заявленої митної вартості є страхові документи якщо страхування здійснювалося. У митниці відсутня інформація яка б підтверджувала чи спростовувала страхування вантажу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, між компанією QINGDAO JUNFENG INDUSTRY COMPANY LIMITED та Приватним підприємством "Будпостач" 15 вересня 2016 року укладено контракт №809 (надалі - контракт №809), за умовами якого продавець виробляє та продає, а покупець оплачує та отримує сітку із скловолокна згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною цього контракту.

У відповідності до п. 1 контракту №809 постачання товару здійснюється на підставі FOB відповідно до правил Інкотермс 2000).

Згідно п. 4 контракту №809 постачання товару повинно супроводжуватися наступними документами: інвойсом; транспортними документами (коносамент, пакувальний лист і т.д.); сертифікат походження.

Термін Франко борт (FOB) означає, що продавець виконав поставку, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту всі видатки й ризики втрати або ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміну FOB на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Якщо сторони не збираються використовувати водний транспорт слід застосовувати термін FCA.

Колегія суддів звертає увагу, що за умовами FOB Інкотермс 2000 відсутнє зобов`язання щодо страхування товару, а отже митним органом безпідставно зроблено посилання про надання доказів страхування, що залишилося позаувагою суду першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у вищезазначеному контракті відсутнє посилання про постачання товару на умовах поставки FOB QINGDAO, а отже посилання суду першої інстанції про необхідність наявності страхування поставленого товару є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо посилання відповідача у спірному рішенні, що відповідно до інвойсу № JF20-06033-2 умовами оплати зазначено « 90 днів від дати коносаменту». Відповідно до частини 3 статті 53 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості до митного оформлення декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено. Однак, до митниці не надано банківських платіжних документів та не надано інформації щодо оплати (на момент заявлення товару до митного оформлення та визначення митної вартості) або відсутності такої, колегія суддів зазначає наступне.

Так, між сторонами укладено 02.04.2019 року Додаткову угоду до контракту №809, де внесено зміни в розділ 3 умови платежу змінено строк оплати: 1) шляхом попередньої оплати на рахунок Продавця у розмірі часткової поставки по Контракту, зазначеному у відповідному проформі-інвойсу чи/або Інвойсі Продавця; або 2) шляхом відстрочення платежу в терміни, зазначені у відповідному Проформі-інвойсі та/або Інвойсі Продавця.

Як вбачається з копії інвойс № JF20-06033-2, який надано відповідачем в ньому зазначено наступне: «Оплата протягом 90 днів від дати відвантаження вказаній в коносаменті відповідно контракту №809 від 15.09.2016 року. Відвантаження 19 липня 2020 року».

Отже, позивач зобов`язаний був сплати продавцю вартість товару протягом 90 днів, тобто до 19 жовтня 2020 року, в той час як товар поставлено на митний кордон України 07 вересня 2020 року.

З аналізу матеріалів справи колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку позивач не був зобов`язаний надавати відповідачу докази оплати за поставлений товар, оскільки умовами контракту та інвойсу передбачено право позивача на оплату протягом 90 днів, а не попередню оплату за поставлений товар.

Вказані документи містять всі відомості щодо заявленої митної вартості та її складових, не мають розбіжностей чи ознак підробки в розумінні положень Митного кодексу України.

Щодо доводів митного органу про відповідно до наданого до митного оформлення рахунку щодо транспортних витрат, зазначено вартість транспортування тільки на одному судні. Однак, зазначена поставка (поставка оцінюваного товару) здійснювалась з перевантаження з одного судна на інше. Відомостей щодо вартості транспортування вантажу в контейнері MSKU8989630 на другому судні до митного оформлення не надано. Отже, на даний момент, декларантом не надано інформації щодо усіх складових митної вартості, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно положень Інкотермс-2010, при умовах поставки FOB, продавець повинен доставити товар до порту призначення та завантажити його на судно.

Відповідно до наявних матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Меркс Україна ЛТД» укладено договір транспортного експедирування №ИА 00072711 від 24.02.2020 року, відповідно до якого останній зобов`язується здійснити перевезення вантажу за замовленням позивача.

Перевізник 28 серпня 2020 року надав позивачу рахунок на оплату транспортних витрат № по доставці товарів від порту XINGANG в Китаї до порту м. Чорноморськ в Україні.

Отже, в даному випадку позивач не зобов`язаний слідкувати за перевантаження контейнеру з одного судна на інше судно, оскільки даними питаннями займається саме Експедитор, а останній включає (невключає) дані послуги в рахунок, який виставляє.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначені супутні витрати продавця не є складовими митної вартості в розумінні частини десятої статті 58 Митного кодексу України, оскільки такі витрати включені до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, а тому не впливають на числові значення митної вартості товарів. При цьому, правилами міжнародної торгівлі, Митного кодексу України та жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку продавця окремо зазначати в рахунку (інвойсі) числові складові витрат на супутні послуги, якщо згідно з умовами поставки вони включені до ціни товару.

Отже, зазначення продавцем у вказаних специфікаціях та інвойсах ціни на товар, включаючи всі узгоджені сторонами та умовами поставки FOB супутні витрати продавця, без окремого зазначення в специфікації та рахунку (інвойсі) числових складових таких витрат не суперечить та повністю відповідає умовам поставки FOB за правилами Інкотермс-2010 та не може трактуватись як розбіжність в поданих документах.

Щодо твердження суду першої інстанції про надана для підтвердження митної вартості митна декларація країни відправлення без перекладу, що суперечить статті 254 Кодексу, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 245 Митного кодексу України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що митний орган витребував документи з перекладом, які необхідні для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Крім того, відсутні посилання відповідача на документи, які потребують перекладу.

Так, проаналізувавши надані при митному оформленні документи, колегія суддів звертає увагу, що такі документи відповідають умовам решти документів і не містять розбіжностей з іншими документами, поданими разом з митною декларацією, наведені у них дані не викликають обґрунтованих сумнівів в їх достовірності.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно якої положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Що стосується обрання відповідачем другорядного методу при визначені митної вартості товару, необхідно зазначити, що приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, а лише наведено посилання на митні декларації, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. №598, що визначає обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

В той же час, доказів того, що відповідач провів необхідну консультацію у належний спосіб матеріли справи не містять. Саме лише посилання на проведення консультації не можна вважати таким, що відповідає нормам закону. Не спростованого даного доводу й в апеляційній скарзі.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Однак, переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а обставин, які б впливали на рівень задекларованої вартості товарів, не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи документально не підтверджено факту надання декларантом позивача документів, що містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, на підставі чого контролюючий орган розпочав процедуру консультацій.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

При цьому, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 09.04.2019 по справі №826/10733/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 81047461), від 19.02.2019 по справі №826/2312/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 80168941) та постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 у справі №21-591а15.

За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), колегія суддів, вважає необґрунтованим, а доцільність застосування резервного методу - недоведеним.

Посилання митного органу на положення статті VІІ ГАТТ є загальними, а встановлені у цій справі судами обставини поставки товару не свідчать про порушення декларантом вимог зазначеної угоди.

Виходячи з наведеного у сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.

Судом апеляційної інстанції відхиляються посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

У рішенні про коригування митної вартості також відсутні усі відомості про конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, оцінивши які в сукупності митниця прийняла рішення про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару.

Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, а рішення суду підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено апеляційну скаргу позивача, а отже понесені витрати позивача підлягають стягненню за рахунок відповідача в сумі 6705,50 грн (2270 грн (за подання позовної заяви) + 4435,50 (за подання апеляційної скарги)).

Керуючись статями 9, 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310 - 317, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Допустити заміну в порядку процесуального правонаступництва відповідача у справі з Київської митниці Держмитслужби на Київську митницю ().

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Будпостач" - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов Приватного підприємства "Будпостач" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби від 07 вересня 2020 року №UA100000/2020/200039/1 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути з Київської митниці (адреса: 03124, Київ 124, бульвар Гавела Вацлава, 8А; ) за рахунок державних асигнувань на користь Приватного підприємства "Будпостач" (адреса: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 9-Е, кім. 314; ) судові витрати в розмірі 6705 (шість тисяч сімсот п`ять) гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович