Справа № 420/11099/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення в частині та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 24.05.2022 № 5 в частині відмови в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 02.02.1996 по 21.08.2000 на посаді електромонтера по ремонту устаткування в цеху простого суперфосфату у Вінницькому виробничому об`єднанні «Хімпром» відповідно до Списку № 1 виробництв, робіт, професій і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 № 162; зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до пільгового стажу період роботи з 02.02.1996 по 21.08.2000 на посаді електромонтера по ремонту устаткування в цеху простого суперфосфату у Вінницькому виробничому об`єднанні «Хімпром» відповідно до Списку № 1 виробництв, робіт, професій і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 № 162.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернулася до пенсійного органу із заявою про підтвердження стажу роботи для підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах після досягнення 55 років. За результатами розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Одеській області 24.05.2022 прийнято рішення, яким часткового підтверджено пільгові періоди роботи, однак відмовлено позивачу в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 02.02.1996 по 21.08.2000 на посаді електромонтера по ремонту устаткування в цеху простого суперфосфату у Вінницькому виробничому об`єднанні «Хімпром» відповідно до Списку № 1 виробництв, робіт, професій і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 № 162. Після цього позивач повторно 17.06.2022 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою та додатковими документами, які підтверджують трудовий стаж, однак документи враховані не були, а рішення залишено без змін. Позивач вважає неправомірною відмову управління ПФУ щодо відмови в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 02.02.1996 по 21.08.2000 на посаді електромонтера по ремонту устаткування в цеху простого суперфосфату у Вінницькому виробничому об`єднанні «Хімпром», оскільки відповідний стаж підтверджується записами у трудовій книжці, довідкою та іншими документами. При цьому умови праці, характер виконуваної роботи, технології виробництва за період з 21.06.1999 по 21.08.2000 не змінювались, що підтверджується наказом № 299 від 16.11.1999 «Про продовження терміну дії наказу від 21.06.1994 № 149». Наступна чергова атестація Вінницьким державним підприємством «Виробниче об`єднання «Хімпром» проведена та затверджена наказом № 206 від 08.10.2001, вже після звільнення позивача із займаної посади. Зважаючи на порушення відповідачем своїх прав та законних інтересів, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Ухвалою судді від 16.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

02.09.2022 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, зайнятість повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, наявність стажу роботи на зазначених роботах, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Підтвердження права на пільгове забезпечення здійснюється на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок, виданих підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умови праці, а також про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. На момент розгляду заяви про підтвердження стажу роботи від 05.05.2022, Рішення про результати розгляду Комісією при Головному управлінні винесено згідно чинного законодавства. Головне управління звертає увагу суду, що при подачі заяви 05.05.2022 позивачем не було додано документів про підтвердження атестації робочого місця електромонтера по ремонту електроустаткування в цеху простого суперфосфату. Підстав для зарахування позивачу періоду роботи на даній посаді як пільгового в Головного управління на час розгляду вищезазначеної заяви позивача не було. З наведеного вбачається, що позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення із протоколу засідання Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії від 24.05.2022 №5 є протиправною та не підлягає задоволенню, адже жодних протиправних дій Головне управління не вчинило. Даний факт Позивачем в позовній заяві жодним чином не спростовано.

Документи про підтвердження атестації робочого місця, вказаного в оспорюваний період, Позивачем було додано не до заяви про підтвердження стажу роботи, а до заяви, поданої до Головного управління у відповідності до Закону України Про звернення громадян.

Згідно з п. 4.2 наказу №383 атестація діє впродовж п`яти років після затвердження її результатів. Якщо чергові атестації були проведені з перервами, то пільговий стаж рахується з дати наступного наказу, якщо такі результати позитивні. З наведеного вбачається, що у разі позитивного результату розгляду поданих документів про підтвердження атестації, датованих 21.06.1994, пільговий стаж може бути враховано до 21.06.1999, а не до 21.08.2000, як зазначив Позивач у позові.

Відповідь на відзив від представника позивача до суду надійшла 06.09.2022.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відділу обслуговування громадян № 17(сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для подання до Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при ГУ ПФУ в Одеській області для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

До заяви було додано наступні документи: довідка про присвоєння РНОКПП; паспорт; архівна довідка №07/66-22 від 17.10.2018; архівна довідка про атестацію робочого місця; довідка про заробітну плату від 24.10.2018; індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 05.05.2022; свідоцтво про навчання серія НОМЕР_1 ; довідка про навчання №23-79 від 26.04.2022; довідка про навчання №97 від 07.05.2018; трудова книжка серія НОМЕР_2 ; військовий квиток серії НОМЕР_3 ; довідка про стаж від 14.09.2004; архівна довідка про перейменування підприємства.

24.05.2022 Комісія при Головному управлінні розглянула вищезазначену заяву та прийняла рішення, зокрема:

- підтвердити ОСОБА_1 право у зарахуванні до пільгового стажу періоди роботи з 08.12.1989 по 04.12.1990 на посаді слюсаря-ремонтника в сірчанокислотному цеху, з 18.09.1995 по 01.02.1996 на посаді слюсаря-ремонтника в сірчанокислотному цеху у Вінницькому виробничому об`єднанні Хімпром відповідно до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162;

- відмовити ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 02.02.1996 по 21.08.2000 на посаді електромонтера по ремонту електроустаткування в цеху простого суперфосфату у Вінницькому виробничому об`єднанні Хімпром відповідно до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 в зв`язку з відсутністю відомостей про проведення атестації робочого місця.

24.06.2022 Позивач звернувся до Головного управління в порядку, передбаченому Законом України Про звернення громадян, долучивши додаткові документи (Перелік робочих місць, виробництв, професій та посад працівникам, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списками № 1 та № 2, затвердженого протоколом № 27 від 20.06.1994, в п. 13 якого зазначено посаду позивача «електромонтер з ремонту електроустаткування»).

08.07.2022 за наслідками розгляду звернення, позивачу було надано відповідь у порядку Закону України «Про звернення громадян» по суті порушених питань, та роз`яснено про те, що в разі отримання додаткових документів йому необхідно звернутись до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру), або до територіального відділу обслуговування громадян №17 (сервісного центру) за адресою: вул. Миру, буд. 26, м. Южне, Одеська обл.

Не погодившись із результатами свого звернення, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначене рішення необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Зі змісту оскаржуваного рішення Комісії від 24.05.2022 протокол № 5 про результати заяви про підтвердження стажу роботи вбачається, що відмова у зарахуванні позивачу до пільгового стажу періоду роботи з 02.02.1996 по 21.08.2000 на посаді електромонтера по ремонту електроустаткування в цеху простого суперфосфату у Вінницькому виробничому об`єднанні Хімпром відповідно до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, обумовлена відсутністю відомостей про проведення атестації робочого місця.

Проте суд не може погодитися із такою позицією суб`єкта владних повноважень під час розгляду заяви позивача з огляду на наступне.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 працював з 08.12.1989 по 04.12.1990 та з 18.09.1995 по 01.02.1996 слюсарем-ремонтником в сірчанокислотному цеху, з 02.02.1996 по 21.08.2000 електромонтером по ремонту устаткування в цеху простого суперфосфату у Вінницькому виробничому об`єднанні «Хімпром».

Відповідно до наказу «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення» №149 від 21.06.1994 затверджено Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списками № 1 і № 2.

У відзиві на адміністративний позов пенсійний орган наголошує, що згідно з п. 4.2 наказу №383 атестація діє впродовж п`яти років після затвердження її результатів. Якщо чергові атестації були проведені з перервами, то пільговий стаж рахується з дати наступного наказу, якщо такі результати позитивні. Тому в разі позитивного результату розгляду поданих документів про підтвердження атестації, датованих 21.06.1994, пільговий стаж може бути враховано до 21.06.1999, а не до 21.08.2000, як зазначив позивач у позові.

Відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Згідно з п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Статтею 62 Закону від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявності трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, передбачено, що у випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, організацій.

За правилами п. 3 Порядку № 637 в редакції станом на час звернення позивача до управління Пенсійного фонду України, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом для призначення пенсії на пільгових умовах є трудова книжка.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок проведення атестації, постанова № 442 відповідно) та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за №1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пунктів 3, 4.2, 4.3, 4.4 зазначеного Порядку застосування списків при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Також, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списку №1, та по якій має бути проведена атестація робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великою Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а.

У постанові Велика Палата Верховного Суду наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм, про які йшлося у параграфах 32, 34, 36, 37, 45, 50, 51, 52 постанови Великою Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Отже, з урахуванням наведеного вище, слід дійти до висновку, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на матеріали справи, атестацію робочих місць Вінницького виробничого об`єднання «Хімпром» було вперше проведено в 1994 році.

Наказом Вінницького виробничого об`єднання «Хімпром» № 149 від 21.06.1994 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення» було затверджено перелік робочих місць і посад, якими підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списками № 1 та № 2. Серед зазначених посад пунктом 13 в Переліку зазначено посаду позивача: електромонтер по ремонту електроустаткування в цеху простого суперфосфату.

16.11.1999 Вінницьке виробниче об`єднання «Хімпром» видано наказ № 299 «Про продовження терміну дії наказу від 21.06.1994 р. № 149» у зв`язку із тим, що виробництва продовжують працювати при тих жде регламентованих параметрах, процесах виробництва і умовах праці, на тій же сировині і виробляють таку ж готову продукцію, а також у зв`язку з тим, що на проведення повторної атестації робочих місць необхідне певний час та матеріальні затрати.

Лише 08.10.2001 Вінницьке виробниче об`єднання «Хімпром» за результатами проведення чергової атестації робочих місць видало наказ № 206, яким було підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1: електромонтер по ремонту електроустаткування по четвертому розряду. На цьому записі проставлено штамп «В результаті проведеної атестації робочих місць згідно з наказом № 149 від 21.06.1994 по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1».

Наданий позивачем наказ № 149 від 21.06.1994 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення» (із переліком) затвердив перелік робочих місць виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких підтверджують право на пільгове пенсійне забезпечення за списками № 1 і № 2.

Згідно довідки Вінницького державного підприємства «Виробниче об`єднання «Хімпром» від 14.09.2004 ОСОБА_1 працював на вказаному державному підприємстві на посаді електромонтера по ремонту електроустаткування в цеху простого суперфосфату з 02.02.1996 по 21.08.2000 та за результатами атестації його робочого місця він має право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1.

Отже матеріали справи свідчать про те, що позивач працював у Вінницькому державному підприємстві «Виробниче об`єднання «Хімпром» на посаді електромонтера по ремонту електроустаткування в цеху простого суперфосфату з 02.02.1996 по 21.08.2000. При цьому умови праці, характер виконуваної роботи, технології виробництва за період з 21.06.1999 по 21.08.2000 не змінювались, що підтверджується наказом № 299 від 16.11.1999 «Про продовження терміну дії наказу від 21.06.1994 № 149».

Наступна чергова атестація Вінницьким державним підприємством «Виробниче об`єднання «Хімпром» проведена та затверджена наказом № 206 від 08.10.2001, вже після звільнення позивача із займаної посади.

Водночас, у трудовій книжці НОМЕР_2 наявний запис про займану посаду за період з 02.02.1996 по 21.08.2000, а також присутня спеціальна відмітка-штамп про те, що за результатами проведеної атестації робочих місць за даною посадою підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

Враховуючи наведене вище, та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вказаний спірний період роботи позивача підлягає врахуванню до пільгового стажу.

Рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зробив наступний правовий висновок: "…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким".

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно пунктів 1 частини 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розрахунку вартості послуг адвоката в розмірі 12000 грн до позову додано копії договору про надання правової допомоги № 7/22 від 03.08.22; додаткової угоди № 1 від 03.08.22 до договору про надання правової допомоги № 7/22 від 03.08.22, згідно з якою вартість послуг за договором є фіксованою та складає 12000 грн; рахунку-фактури № 1 від 03.08.22; квитанції до платіжного доручення від 09.08.22 № ПН 1531 про сплату позивачем на корить Адвокатського бюро «Єгоров та партнери» 12000 грн; акт приймання-передачі послу від 10.08.2022 на суму 12000 грн (представництво та захист інтересів в ООАС за заявою про визнання протиправним та скасування рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи в частині відмови в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 02.02.1996 по 21.08.2000).

Згідно з ч. 7 ст. 134 КАСУ обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На виконання вищезазначеної норми відповідачем у відзиві зазначено, що представником позивача не надано в якості доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат, жодного документу: не надано доказів стосовно обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена чи підлягає сплаті; детального опису виконаних робіт чи наданих послуг; здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, розмір понесених витрат на правничу допомогу входить до предмету доказування по справі.

При викладених обставинах, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову (позов немайнового характеру) і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 2000 грн.

При цьому суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (м. Одеса, вул. Канатна, 83, 65012; ) про визнання протиправним рішення в частині та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.05.2022 № 5 в частині відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 02.02.1996 по 21.08.2000 на посаді електромонтера по ремонту устаткування в цеху простого суперфосфату у Вінницькому виробничому об`єднанні «Хімпром» відповідно до Списку № 1 виробництв, робіт, професій і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 № 162.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 02.02.1996 по 21.08.2000 на посаді електромонтера по ремонту устаткування в цеху простого суперфосфату у Вінницькому виробничому об`єднанні «Хімпром» відповідно до Списку № 1 виробництв, робіт, професій і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 № 162.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,4 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн (дві тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк