Справа № 580/7328/21
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7328/21 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправним і скасування рішення відповідача від 06.07.2021 року №17;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% суддівської винагороди відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області від 18.06.2021 року №04-1259/21 з урахуванням раніше проведених виплат, починаючи з 15.06.2021 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати до стажу роботи на посаді судді при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини терміну навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової військової служби, роботи в галузі права та перерахувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до стажу роботи на посаді судді при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини терміну навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової військової служби, роботи в галузі права та провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 58% суддівської винагороди відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області від 18.06.2021 №04-1259/21 з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення частково та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Станом на 21 вересня 2022 року сторонами не надано до суду письмових відзивів (заперечень) на апеляційні скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 04.11.2004 року №1367/2004 про призначення суддів підтверджується, що позивача призначено строком на 5 років на посаду судді Тальнівського районного суду Черкаської області.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 13.05.2010 про обрання суддів позивача обрано на посаду судді Тальнівського районного суду Черкаської області безстроково.

Довідкою від 06.10.2014 року №129, підписаною військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 підтверджується, що позивач дійсно проходив військову службу з 03.05.1986 року до 17.05.1988 року. Виконання інтернаціонального обов`язку в країні де велись бойові дії (Афганістан) з 16.01.1988 року до 17.05.1988 року. Вказано, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Період проходження строкової військової служби також підтверджується військовим квитком від 03.05.1986 року НОМЕР_1 .

Посвідченням від 06.04.2018 року серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Згідно з наказом Тальнівського районного суду Черкаської області від 04.09.2019 року №91/ОС «Про зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, судді Тальнівського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 » позивачу зараховано до стажу роботи на посаді судді три роки стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право для призначення на посаду судді.

Архівною довідкою Київського Національного університете імені Тараса Шевченка від 09.01.2020 року №010-17/04 підтверджується, що позивач з 01.12.1988 року зарахований до складу слухачів підготовчого відділення денної форми навчання юридичного факультету Київського ордена Леніна і ордена Жовтневої революції Державного університету ім.Т.Шевченка (наказ від 02.12.1988 року №2004-33). З 14.07.1989 року позивач зарахований до складу студентів першого курсу денного відділення юридичного факультету Київського ордена Леніна і ордена Жовтневої революції Державного університету ім.Т.Шевченка (наказ від 14.07.1989 року №1130-33). У червні 1994 року позивач закінчив повний та практичний курс навчання денного відділення та отримав диплом спеціаліста від 17.06.1994 року ЛБ №008197, реєстраційний №185 (наказ від 17.06.1994 року №706-33).

Рішенням Вищої Ради правосуддя від 10.06.2021 року №1310/0/15-21 підтверджується, що позивача звільнено з посади судді Тальнівського районного суду Черкаської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Тальнівського районного суду Черкаської області від 15.06.2021 року №1.5/26/2021, підтверджується тривалість стажу позивача:

строкова військова служба - дата зарахування 03.05.1986 року - 16.01.1988 року, дата звільнення 15.01.1988 року -17.05.1988 року (х3 міс) = 2 роки 8 місяців 19 днів;

половина терміну навчання - дата зарахування 01.09.1989 року, дата звільнення 01.07.1994 року = 2 роки 5 місяців 15 днів;

робота на посаді судді - дата зарахування 05.11.2004 року, дата звільнення 14.06.2021 року = 16 років 7 місяців 10 днів;

стаж роботи в галузі права - наказ від 04.09.2019 року №91/ОС = 3 роки 0 місяців 0 днів. Всього: 24 роки 9 місяців 14 днів.

Довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України від 18.06.2021 року №04-1259/21 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підтверджується, що станом на 14.06.2021 року суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 107202,00грн, у т.ч.: посадовий оклад - 63060,00грн, доплата за вислугу років (60%) - 37836,00грн, доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10%) - 6306,00грн. Вказано, що довідка видана на підставі Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», штатного розпису.

Даними перерахунку пенсії позивача підтверджується, що відповідач прийняв рішення від 06.07.2021 року №17, відповідно до якого здійснив перерахунок пенсії 30.06.2021 року. Про вид перерахунку зазначено перехід з виду на вид. Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 50,00. Основний розмір щомісячного довічного грошового утримання від середнього заробітку позивача - 53601,00грн.

10.08.2021 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив скасувати рішення від 06.07.2021 року №17 про призначення щомісячного довічного грошового утримання, яке винесене з порушенням чинного законодавства та відповідно винести нове рішення, яким врахувати вказані положення законодавства та нарахувати йому щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88% від грошового утримання судді.

Листом від 20.08.2021 року №5928-6231/Ф-03/8-2300/21 відповідач повідомив, що стаж позивача, який дає право на відставку судді становить 24 роки 9 місяців та для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 16 років 7 місяців. Відсоток розрахунку щомісячного довічного грошового утримання від суддівської винагороди визначено відповідно до п.3 ст.142 Закону України від 02.06.2016 №1402 «Про судоустрій і статус суддів», який діє на дату призначення розміру довічного грошового утримання позивача, а саме 50% (за 20 років - 50%). Зарахування до стажу роботи на посаді судді при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини терміну навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової військової служби, роботи в галузі права не передбачено. Отже, законодавчих підстав для нарахування позивачу щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88% від грошового утримання судді немає.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Частиною другою ст.142 Закону №1402-VIII встановлено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Оскільки позивачу 02.02.2021 року виповнилося 53 роки, він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Частиною 5 статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною третьою ст.135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII передбачені особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Відповідно до положень п.22 розділу ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з п.23 розділу ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». При цьому, відповідно до п.25 розділу ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Проте Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII, якими передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, а також, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п.25 розділу ХІІ Прикінцеві та Перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами. Конституційний Суд у вказаному рішенні зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6 ст.126 Конституції України).

Абзацом 4 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013 передбачено, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, судді, які перебувають у відставці, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII. У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

З дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які би по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20.

Отже, перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI та до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів.

Щодо не зарахування відповідачем до стажу роботи позивача при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини навчання на юридичному факультеті, роботи в галузі права та періоду строкової військової служби, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII (в редакції від 16.06.2021 на дату прийняття оскаржуваного рішення від 06.07.2021) визначено що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно з ч.2ст.137 Закону №1402-VIII (в редакції від 16.06.2021 на дату прийняття оскаржуваного рішення від 06.07.2021) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим п.34 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Суд врахував, що позивача призначено на посаду до набрання чинності вказаним законом, що підтверджується Указом Президента України від 04.11.2004 №1367/2004. Отже, за позивачем зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення.

На дату призначення позивача на посаду судді діяла норма абз.2 ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», відповідно до якої до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Наказом від 04.09.2019 року №91/ОС та розрахунком від 15.06.2021 року №1.5/26/2021 Тальнівського районного суду Черкаської області підтверджується зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право для призначення на посаду судді. Вказані документи протиправними не визнавалися, а отже є чинними і підлягають врахуванню відповідачем при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, доводи відповідача у частині не зарахування вказаних вище періодів не обгрунтовані та не підтверджені належними доказами. Відповідач мав врахувати вказані періоди під час обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу. Загальна тривалість стажу позивача, яка дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, становить 24 роки 9 місяців та 14 днів, що підтверджується вказаними вище документами.

Позивачу здійснено нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Черкаській області від 18.06.2021 року №04-1259/21, та прийнято рішення від 06.07.2021 року №17.

При цьому загальний процент розрахунку пенсії від заробітку становить 50,00%, що не відповідає вимогам ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII (щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.)

Вказана норма закону неконституційною не визнана. Позивач має стаж роботи на посаді судді 24 роки 9 місяців та 14 днів, що підтверджується вказаним вище розрахунком. Отже, за кожний рік роботи на посаді судді понад 20 років позивач має право на збільшення відсотків грошового утримання - 8% (за 4 повних роки) і загальний відсоток розрахунку має становити 58%. Отже, відповідач мав нарахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачу врахувавши вказані вище періоди до його стажу та застосувавши загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 58%.

Таким чином позовні вимоги здійснити перерахунок у розмірі саме 88% суддівської винагороди, починаючи з 15.06.2021 року, не обгрунтовані та не підтверджені жодним належним і допустим доказом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для повного та ефективного відновлення порушеного права наявні підстави зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вказаних вище термінів роботи та перерахувати і виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 58% суддівської винагороди, визначеної у довідці від 18.06.2021 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтами доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.