Справа № 420/3310/22
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3310/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання - Закуріна К.М.

за участі:

представник позивача - Зуєва А.І. (адвокат, за ордером)

представник відповідача - Білоконь Н.О. (за довіреністю та службовим посвідченням начальника відділу юридичного забезпечення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу № 21 від 02.02.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2022 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (громадянин республіки Кот-д`Івуар) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 21 від 02.02.2022 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина республіки Кот-д`Івуар ОСОБА_1;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення стосовно ОСОБА_1 про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позовна заява надійшла за допомогою системи «Електронний суд».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що він - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином республіки Кот-Д`Івуар та у 2022 році звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні, оскільки не може повернутися до країни свого походження через побоювання загрози власному життю та відсутність належного захисту зі сторони представників влади країни.

Проте, як вважає позивач, йому безпідставно відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, наказом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від № 21 від 02.02.2022 року.

Позивач вважає цей наказ необґрунтованим та незаконним, оскільки на попередній стадії розгляду заяви відповідач відмовив в оформленні документів без урахування та дослідження усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оцінка яким надається на наступній стадії розгляду по суті розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач зазначає, що основною причиною неможливості повернення до Батьківщини у республіку Кот Д`Івуар є політичні мотиви та суперечки. На Батьківщині у демократичній республіці Кот-Д`Івуар, позивач був членом політичної партії «FPI» (Івуардійський народний фронт), яка переслідує соціалістичні погляди та брав активну участь у мітингах зазначеної партії. У зв`язку зі зміною влади у республіці Кот-Д`Івуар довгий час відбувалось систематичне переслідування та придушення страйків мітингуючих членів зазначеної партії, ідеологію якої не розділяє оновлене керівництво країни. Вказане переслідування несе погрозливий та небезпечний характер для сімей, які мітингували за партію «FPI», представника попередньої влади, багато з яких навіть були вимушені залишити країну. Зазначені події ще мають тривати досить тривалий час та можливі вкрай небезпечні наслідки вказаних переслідувань стосовно мітингуючих. Переслідування мітингуючих одним з яких був позивач, несли неймовірно погрозливий характер та унаслідок побоювань за власне життя і безпеку, позивач був вимушений залишити територію республіки Кот-Д`Івуар та виїхав до України у 2019 році у м. Харків.

Перебуваючи в Україні та потрапивши на її територію завдяки туристичній візі, позивач дізнався від власних родичів, що проживають у Кот-Д`Івуар, про небезпеку його життю у разі повернення до країни походження, оскільки його розшукували представники теперішньої влади в країні.

У своїй заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач зазначив про наявність однієї з умов, яка передбачена пунктом 1 частини першої статті 1 Закону, а саме про обґрунтовані побоювання застосування до нього смертної кари, тортур, нелюдського, або такого, що принижує людську гідність поводження у випадку повернення на Батьківщину.

Так, позивач стверджує, що його заява не носить характеру зловживання, він має об`єктивні побоювання за своє життя та здоров`я, не підпадає під визначення п. 6 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", тому підстав вважати його заяву очевидно необґрунтованою у відповідача не було.

За таких обставин, прийнятий відповідачем наказ № 21 від 02.02.2022 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач вважає протиправним, у зв`язку із чим просить суд зобов`язати останнього у відповідності з процедурою, передбаченою ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Процесуальний рух справи

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 16 лютого 2022 року суд витребував від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів особової справи громадянина республіки Кот-д`Івуар ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також усіх інших матеріалів, що були або мали бути взяті до уваги до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано даний позов.

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX, розгляд справи у відкритому судовому засіданні був відкладений.

25 квітня 2022 року відповідачем через канцелярію суду подано на відзив на позовну заяву (а.с. 45-56, том 1), а також на виконання ухвали суду про витребування доказів копії матеріалів особової справи громадянина республіки Кот-д`Івуар ОСОБА_1 (а.с. 58-214, том 1, а.с. 1-114, том 2).

Строк підготовчого провадження було продовжено судом на тридцять днів.

Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 вересня 2022 року об 11 год. 00 хв.

У судовому засіданні 06 вересня 2022 сторони у вступному слові надали свої пояснення щодо змісту та підстав своїх вимог і заперечень щодо предмета позову.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові та вступному слові підстав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Відповідно до відзиву та пояснень, відповідач з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідач зазначив, що за результатами аналізу та перевірки відповідності підстав, викладених в заяві, анкеті та протоколах співбесід з позивачем, вимогам п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" встановлено, що позивач не має обґрунтованих побоювать стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Перевіркою також підтверджено відсутність умов, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", в контексті надання позивачу додаткового захисту, через недоведеність фактів побоювання застосування смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Відповідач зазначає, що співробітниками міграційної служби за матеріалами особової справи позивача встановлено, що причиною виїзду з країни громадянського походження вказано переслідування з боку прибічників чинного президента Кот-д`Івуару.

Однак, як стверджує відповідач, за результатами аналізу матеріалів клопотання позивача було встановлено, що історія його переслідування є очевидно необґрунтованою, а заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не містить умов, передбачених пп. 1 чи 13 ч. 1 ст. 1 Закону.

Ці доводи відповідач мотивував таким:

- Позивач виїхав з Кот-д`Івуару 18.01.2019. Відповідно до наданого паспортного документу позивача серії НОМЕР_1 , він вибув авіарейсом з м. Абіджан (Кот-д`Івуар) до м.Харків (Україна). Перетнув державний кордон України 19.01.2019, місце перетину - міжнародний аеропорт «Харків». З моменту перетину державного кордону України у 2019 році, за словами позивача, він жодних виїздів за межі України не здійснював;

- незважаючи на висловлену потребу у міжнародному захисті, позивач звернувся із заявою про набуття міжнародного захисту лише 13.01.2022, тобто через 3 роки після потрапляння на територію України та перебування на території України у якості нелегального мігранта з 29.01.2019;

- звернення позивача із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС в Одеській області не обумовлене потребою у міжнародному захисті, а пов`язане лише з бажанням легалізації власного перебування;

- виїзд шукача захисту з Кот д`Івуару до України та звернення до ГУ ДМС в Одеській області за міжнародним захистом обумовлені перш за все суто особистими мотивами, ускладненням економічної ситуації. Відсутні чіткі обставини, які заважали та заважають позивачу повернутися до країни громадянської належності;

- позивач надав суперечливу інформацію щодо причин та дат прибуття на територію України, участі у мітингах, переслідувань на території країни громадянської належності. Не надав жодних даних, що могли б вказувати на причетність до політичного життя країни, зокрема не надав доказів участі у мітингах, повідомляє різну та суперечливу інформацію щодо публічного повідомлення про свою точку зору щодо тих чи інших питань управління держави. Зокрема, ОСОБА_1 надав суперечливу інформацію щодо шляху та дат прибуття до України. Так, позивач повідомив, що на початку 2019 року до прибуття до України знаходився в м. Бамако (Малі) протягом місяця та звідти вибув авіарейсом Бамако (Малі) - Харків (Україна) (арк. 3-4 анкети від 27.01.2022), однак згідно з даними його паспортного документу на початку 2019 року він прибув до України авіарейсом Абіджан (Кот-дІвуар) - Харків (Україна) (арк. 3-4 паспортного документу серії 7АР86561). Під час анкетування позивач повідомив, що належав до організації FРІ, хоч і не зміг розшифрувати зазначену абревіатуру (арк. 5 анкети від 27.01.2022), зазначив, що не знає чим займається дана організація, не має жодних документів, що підтверджують належність до даної організації (арк. 6 протоколу співбесіди від 02.02.2022). Позивач особисто повідомив, що не приймав активної участі у політичному житті країни (арк. 5 протоколу співбесіди від 02.02.2022). Зазначив, що не належав до антиурядових груп на території країни громадянської належності (арк. 8 протоколу співбесіди від 02.02.2022), ані в позивача, ані в його близьких рідних ніколи не виникало проблем з представниками органів державної влади на території Кот-д`Івуару (арк. 7 протоколу співбесіди від 02.02.2022).

На переконання відповідача вищезазначене свідчить про відсутність проблем з органами державної влади, позивач не перебуває в розшуку на території громадянської належності і вказує на бажання позивача користуватися захистом даної країни та бажанням держави забезпечувати його права як громадянина, що в свою чергу, підтверджує те, що особа не потребує міжнародного захисту так як він продовжує користуватися захистом органів офіційної влади, добровільно приймаючи захист своєї країни, що не сумісно з конвенційними ознаками визначення статусу біженця. Отже, аналізом матеріалів особової справи неможливо обґрунтувати причину небажання заявника повернутися до країни громадянської належності з позиції визнання біженцем в Україні, ані під час перебування в країні громадянської належності, ані перебуваючи поза її межами заявник не зазнавав і не зазнає жодних переслідувань за конвенційними ознаками, а саме у нього відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Щодо актуальної інформації по країні походження відповідач вказав на те, що Кот-д`Івуар є демократичною республікою, якою керує президент переобраний у жовтні 2021 року на вільних виборах. Уряд Кот-д`Івуару співпрацює з Управлінням Верховного комісара ООН у справах біженців (УВКБ ООН) та іншими гуманітарними організаціями щодо забезпечення захисту та допомоги біженцям, біженцям, що повернулися, шукачам притулку, особам без громадянства та іншим особам, які викликають занепокоєння. Держава надає біженцям більшість прав, які надаються громадянам країни. Зазначене свідчить про захист державою Кот-д`Івуару основоположних прав людини та громадянина, сприяє захисту прав іноземців та осіб без громадянства, надає притулок шукачам захисту та має розвинену адміністративну систему для забезпечення захисту прав біженців. Згідно з доповіддю неурядової правозахисної організації Freedom House від 03.03.2021 року, уряд є різноманітний за етнічним та релігійним складом. Свобода віросповідання гарантується та дотримується державою. Внутрішні та міжнародні, зокрема правозахисні організації, вільно здійснюють свою діяльність на території Кот-д`Івуару.

З огляду на зазначене, відповідач вважає, що ним прийнято обґрунтоване рішення про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку із чим, на думку відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами заяви по суті справи та докази для їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступні обставини та факти.

Як убачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином республіки Кот-д`Івуар; місце народження: м. Аджаме; національний паспорт НОМЕР_2 (а.с. 19-21, том 2). За національністю - етнічна група - джула, за віросповіданням - мусульманин; рідна мова - джула, вільно володіє французькою мовою.

13 січня 2022 року позивач звернувся до управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту №10 (а.с. 14-16, том 2).

У вказаній заяві позивач просить захисту в Україні через те, що не може повернутись до країни походження, оскільки брав участь у демонстраціях на підтримку лідера та екс-президента Логан Гбагбо у 2011 році.

27 січня 2022 року посадовими особами ГУ ДМС в Одеській області проведено анкетування позивача, в результаті чого складено Анкету особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.45-50, том 2).

Відповідно до Анкети, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в Кот-д`Івуар, в м.Аджаме, район Аджаме, є громадянином Кот-д`Івуар, за національністю - етнічна група - джула, віросповіданням - мусульманин.

Позивач зазначив, що країну громадянської належності він покинув 18.01.2019 році. В України прибув легально на підставі паспортного документа та візи авіарейсом: Бамако (малі) - Стамбул (Туреччина) - Харків (Україна).

У розділі щодо причин виїзду з країни громадянської належності позивач повідомив: «Я виїхав з країни громадянської належності, тому що мене хоче вбити президент Уаттара, я прибічник президента ОСОБА_4, я був одним з організаторів мітингу, мій будинок зруйнували на Батьківщині, все, що було в будинку все забрали прибічники нового президенту. Я знаю, що мене хочуть вбити, тому що спіймали друга мого ОСОБА_5 та шукали мене. Мене заманили та спіймали у 07.2019 року, я втік та стрибнув у річку. Мене посадять до тюрми через те, що я його не підтримую. Щоб посадили до тюрми треба виходити на мітинги проти президента. Мене переслідують там прибічники діючого президента.».

Також позивач зазначив, що його рідні ніколи не належали до жодних організацій. Він належав до організації FРІ та не знає її розшифрування. Повідомляв про затримання на два тижні наприкінці 2018 року за участь у мітингах.

02 лютого 2022 року з позивачем була проведена співбесіда, що зафіксовано Протоколом співбесіди (а.с. 78-86, том 1). Під час співбесіди позивач повідомив, що наприкінці 2018 року приймав участь у мітингах останній раз; вперше приймав участь у мітингу наприкінці 2015 року, на підтримку президента Лоран Гбагбо.

За результатами розгляду заяви та особової справи №2022OD0006 громадянина республіки Кот-д`Івуар ОСОБА_1 спеціалістом відділу соціальної інтеграції Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області, на підставі проведених анкетування та протоколу співбесіди, інших процедурних заходів, актуальної інформації по країні походження, складено Висновок від 02 лютого 2022 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 94-109, том 2).

У висновку зазначено, що заява громадянина Кот-д`Івуару на установчі дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є очевидно необґрунтованою за відсутністю умов, зазначених пунктами 1, 13 ч. 1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», що відповідно до п. 6 ст. 8 вказаного Закону є підставою прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З урахуванням вищевказаного висновку та відповідно до п.п. 4, 6 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", наказом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 02 лютого 2022 року № 21, відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянину республіки Кот-д`Івуар ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 110, том 2).

Про зазначену відмову позивача поінформовано Повідомленням від 02 лютого 2022 року №5/1-782, яке він отримав 07 лютого 2022 року, що засвідчив особистим підписом (а.с. 111-113, том 2).

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи питання щодо правомірності наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 02 лютого 2022 року № 21 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суд виходить з наступного.

Як вбачається з особової справи, в основу спірного рішення про відмову оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту покладений Висновок Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області від 02 лютого 2022 року щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 94-109, том 2).

Основні твердження Висновку:

- за результатами розгляду матеріалів особової справи заявника, можливо визначити, що він не переслідувався в країні громадянської належності за конвенційними ознаками визначення статусу біженця, у відповідності до п. 1 ст. 1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 2011 року. Обґрунтування:

«Заявник стверджує, що в країні громадянської належності його не переслідували за ознакою раси, громадянства, національності, віросповідання (арк. 3-4 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року) та за ознакою належності до певної соціальної групи (арк. 5 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року), однак повідомив, що його переслідували за його політичними поглядами прибічники чинного президента Кот-д`Івуару через підтримку попереднього президента Кот-д`Івуару, шляхом прийняття участі у мітингах (арк. 5 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року). До заявника не застосовувалися заходи фізичного впливу за конвенційними ознаками визначення статусу біженця (арк. 5,6 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року).

Надав суперечливу інформацію щодо причин та дат прибуття на території України, участі у мітингах, переслідувань на території країни громадянської належності. Не надав жодних даних, що могли б вказувати на причетність до політичного життя країни, зокрема не надав доказів участі у мітингах, повідомляє різну та суперечливу інформацію щодо публічного повідомлення про свою точку зору щодо тих чи інших питань управління держави.

Надав суперечливу інформацію щодо шляху та дат прибуття до України. Так, заявник повідомив, що на початку 2019 року до прибуття до України знаходився в м. Бамако (Малі) протягом місяця та звідти вибув авіарейсом Бамако (Малі) - Харків (Україна) (арк. 3-4 анкети від 27.01.2022 року), однак згідно з даними його паспортного документу на початку 2019 року він прибув до України авіарейсом Абіджан (Кот-д`Івуар) - Харків (Україна) (арк. 3-4 паспортного документу серії 17АР86561).

Заявник вважає, що чинний президент Кот-д`Івуару буде переслідувати заявника через підтримку попереднього президента Кот-д`Івуару (арк. 5 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року). Повідомив, що багато разів приймав участь у мітингах та згідно з цим же аркушем протоколу повідомив, що приймав участь всього три рази у мітингах (арк. 4 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року). Так, вперше заявник прийняв участь у мітингу у підтримку ОСОБА_4 (далі - попереднього президента Кот-д`Івуару) наприкінці 2015 року, востаннє приймав участь у мітингах у підтримку попереднього президента Кот-д`Івуару наприкінці 2018 року (арк. 4 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року). Зазначив, що чинний президент ОСОБА_3 ув`язнює чи вбиває усіх, хто не за нього (арк. 6 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року). Тим не менш, зважаючи на довгий шлях участі заявника у протестах з 2015 року, зі слів заявника, йому особисто погрожували прибічники чинного президента лише одного разу у травні 2019 року та йому вдалося втекти від переслідувачів (арк. 4 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року), однак згідно з даними паспортного документа заявника він у травні 2019 року вже знаходився на території України. Разом із цим, під час анкети від 27.01.2022 року повідомив, що напад на нього стався у липні 2019 року (арк. 4 анкети від 27.01.2022 року). Після прийнятті участі у мітингах у підтримку попереднього президента у 2015 році заявника ніхто не переслідував (арк. 5 протоколу співбесіди від 02.02.2022року).

Повідомив, що був одним з організаторів мітингів у підтримку попереднього президента Кот-д`Івуару (арк. 4 анкети від 27.01.2022 року), він публічно закликав людей виходити на мітинг у підтримку попереднього президента, щоб того випустили з під міжнародного трибуналу (арк. 4,5 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року). Повідомив, що агітував він лише за визволення президента Гбагбо, однак також зазначив, що під час мітингів наприкінці 2019 року говорив щоб президент Уаттара покинув пост президента Кот-д`Івуару (арк. 5 протоколу співбесіди від 02.02.2022року). Одночасно, під час цього ж протоколу співбесіди повідомив, що висловлювався негативно проти чинного президента Кот-д`Івуару лише одного разу у 2011 році (арк. 7 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року), коли, згідно з твердженнями заявника, він ще не приймав участі у мітингах.

Під час анкетування заявник повідомив, що належав до організації FРІ, хоч і не зміг розшифрувати зазначену абревіатуру (арк. 5 анкети від 27.01.2022 року), зазначив, що не знає чим займається дана організація, не має жодних документів, що підтверджують належність до даної організації (арк. 6 протоколу співбесіди від 02.02.2022року).

Особисто повідомив, що не приймав активної участі у політичному житті країни (арк. 5 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року). Зазначив, що не належав до антиурядових груп на території країни громадянської належності (арк. 8 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року), ані в заявника, ані в його близьких рідних ніколи не виникало проблем з представниками органів державної влади на території Кот-д`Івуару (арк. 7 протоколу співбесіди від 02.02.2022року).

Додатково, в заявника була можливість дотримуватись канонів обраної релігії та не був учасником міжрелігійних та міжетнічних конфліктів; не відносить себе до жодної соціальної групи.

Проживаючи на території країни громадянської належності, не зазнавав дискримінації у доступі до базових комунікацій, до послуг державних, комерційних та медичних установ та міг вільно переміщуватися країною, не дискримінували у доступі до освіти та він не належав до етнічної меншості на території країни громадянської належності (арк. 7 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року); його не розшукують на території Кот-д`Івуару (арк. 6 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року), в заявника не було проблем з виїздом з країни громадянської належності (арк. 7 протоколу співбесіди від 02.02.2022року).

Повідомив, що близькі рідні заявника ніколи не зазнавали переслідувань чи погроз особистого характеру на території Кот-д`Івуару (арк. 6 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року), він має змогу з ними спілкуватися та наразі в них все добре (арк. 8 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року), проживаючи у м. Абіджан (Кот-д`Івуар) мають змогу отримувати освіту та працювати (арк. 2 анкети від 27.01.2021 року).

Заявник повідомив, що він не звертався до дипломатичних представництв країни громадянської належності на території інших країн, однак буде звертатися до цих органів у майбутньому та зможе отримати від них необхідну допомогу (арк. 7 протоколу співбесіди від 02.02.2022року).».

- за результатами розгляду матеріалів особової справи заявника, відповідач також висновував про відсутність підстав у контексті можливого визнання його особою, яка потребує додаткового захисту на території України через відсутність ознак, передбачених п. 13 ст. 1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 2011 року.

Обґрунтування: «…заявник зазначив, що у разі повернення на Батьківщину до нього будуть застосовуватися тортури та нелюдське або таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання (арк. 7-8 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року); до заявника ніколи не застосовувалися тортури та нелюдське або таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, ані заявник, ані його близькі рідні не були причетні до насильницьких зникнень або викрадень на Батьківщині, ані заявник, ані його близькі рідні не були причетні до свавільних арештів, затримань чи позасудових рішень в Кот-д`Івуару; ані заявник, ані його родина не ставали жертвами організованих примусових переміщень на території країни громадянської належності, заявник не ставав жертвою примусового вербування до збройних формувань на Батьківщині та не мав жодного відношення до несення військової служби на Батьківщини - не мав служити та не служив (арк. 8 протоколу співбесіди від 02.02.2022року).

Щодо соціально-політичної ситуації в країні громадянської належності повідомив наступне. В регіоні постійного проживання заявника на Батьківщині не проводяться військові дії та органи державної влади функціонують (арк. 8 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року). Повідомив, що в районі Аджаме, м. Абіджан (Кот-д`Івуар), в регіоні де постійно проживав заявник на Батьківщини військових дій не відбувається (арк. 6 протоколу співбесіди від 02.02.2022року).

Заявник не приймав участі у політичному житті країни, що підтвердив особисто (арк. 5 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року), не зазнавав дискримінації у користуванні правами на Батьківщині, зокрема, мав змогу вільно переміщуватися на Батьківщині та виїжджати за кордон (арк. 6,7 протоколу співбесіди від 02.02.2022 року), ніколи не мав жодних проблем з органами державної влади, що виключає будь-які утиски з боку уряду Кот-д`Івуару (арк. 7 протоколу співбесіди від 02.02.2022року).».

Актуальна інформація по країні походження: Кот-д`Івуар є демократичною республікою, якою керує президент переобраний у жовтні 2021 року на вільних виборах. Уряд Кот-д`Івуару співпрацює з Управлінням Верховного комісара ООН у справах біженців (УВКБ ООН) та іншими гуманітарними організаціями щодо забезпечення захисту та допомоги біженцям, біженцям, що повернулися, шукачам притулку, особам без громадянства та іншим особам, які викликають занепокоєння. Держава надає біженцям більшість прав, які надаються громадянам країни. Зазначене свідчить про захист державою Кот-д`Івуару основоположних прав людини та громадянина, сприяє захисту прав іноземців та осіб без громадянства, надає притулок шукачам захисту та має розвинену адміністративну систему для забезпечення захисту прав біженців. Згідно з доповіддю неурядової правозахисної організації Freedom House від 03.03.2021 року, уряд є різноманітний за етнічним та релігійним складом. Свобода віросповідання гарантується та дотримується державою. Внутрішні та міжнародні, зокрема правозахисні організації, вільно здійснюють свою діяльність на території Кот-д`Івуару.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 14 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначає Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08.07.2011 року №3671-VI.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 вказаного Закону, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з п. 13 ч.1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

У свою чергу, додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті (п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Умови, за яких особа не визнається біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визначені статтею 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Так, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту регламентований статтею 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до порядку попереднього розгляду заяв, визначеного ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання (ч. 1).

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (ч. 4).

Згідно з ч. 6 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем при розгляді заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, поданої 13 січня 2022 року, дотриманий порядок попереднього розгляду заяв, визначений ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Також з матеріалів справи судом встановлено, що у позивача відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Сама по собі участь позивача у мітингах, не є тими умовами, за якими особа визнається біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Крім того, достовірні докази переслідування позивача у країні його походження відсутні та позивачу не відомі, він тільки підозрює, що може бути заарештований, у разі повернення. При цьому, позивач не мав проблем під час отримання візи в Україну та виїзду з республіки Кот-д`Івуар.

Позивач зазначав, що він ніколи не брав участь в діяльності політичних партій та інших організацій, не зазнавав переслідувань через належність до певної національної чи до соціальної групи.

Більш того, як встановлено судом, сам позивач під час співбесіди зазначав, що у нього не виникало в Кот-д`Івуар проблем, що були пов`язані з його віросповіданням, що його не переслідували на батьківщині за ознаками раси, національності, громадянства, віросповідання.

Причини, які позивач назвав, щоб залишитись в Україні, не пов`язані з його обґрунтованими побоюваннями стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Також суд враховує, що згідно інформації по країні походження заявника - республіка Кот-д`Івуар, відзначаються перспективи та покращення економічної та соціально політичної ситуації в регіоні, в країні відсутні збройні конфлікти. Згідно з доповіддю неурядової правозахисної організації Freedom House від 03.03.2021 року, уряд є різноманітний за етнічним та релігійним складом. Свобода віросповідання гарантується та дотримується державою. Внутрішні та міжнародні, зокрема правозахисні організації, вільно здійснюють свою діяльність на території Кот-д`Івуару.

За наведених обставин суд погоджується з доводами відповідача про відсутність у позивача об`єктивного елементу обґрунтованості побоювань щодо існування загрози життю, безпеці чи свободі на батьківщині, а звернення до органів Державної міграційної служби мало на меті лише легалізацію перебування на території України.

На підставі викладеного, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що оскільки у позивача відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", то його заява вважається очевидно необґрунтованими, що в свою чергу стало підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відтак, оскаржений наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 02 лютого 2022 року №21 є обґрунтованим та правомірним, тому підстави для його скасування у суду відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч. 6 ст. 120 КАС України).

На підставі ч. 6 ст. 120 КАС України, повний текст рішення складений 19 вересня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу № 21 від 02.02.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (; 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44).

Повний текст рішення складений та підписаний 19 вересня 2022 року.

Суддя О.В. Глуханчук

.