Справа № 460/14003/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/14003/22 пров. № А/857/9608/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року (суддя Зозуля Д.П., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Рівненської обласної прокуратури, в якому просив стягнути середньомісячний заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги в зв`язку зі звільненням по день фактичного розрахунку в розмірі 386786,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його звільнено з посади прокурора Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області з 30.12.2020, проте, на день звільнення відповідачем не виплачено вихідну допомогу при звільненні, передбачену статтею 44 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП). Вказує, що лише на підставі рішення суду у справі № 460/528/21 від 13 липня 2021 року, Головним управлінням Державної казначейської служби в Рівненській області (далі ГУДКС в Рівненській області), з відповідача у примусовому порядку 22.04.2022 стягнуто на його користь вихідну допомогу у сумі 24613,68 грн. Таким чином, виникли підстави для стягнення з відповідача заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 386786,40 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року позов задоволено частково.Стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 10000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської обласної прокуратури судові витрати на суму 25 грн. 66 коп.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його, фактично в частині відмовлених позовних вимог, оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що на момент звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку, а отже наявна необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Разом з тим, не погоджується з методикою суду першої інстанції розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його, фактично в частині задоволених позовних вимог, оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що виплату належних при звільненні коштів ОСОБА_1 було здійснено вчасно, а вихідну допомогу стягнуто рішенням суду. Вказує на те, що Законом України Про прокуратуру не передбачено виплату вихідної допомоги звільненому працівнику

Позивач, відповідач не подали відзивів на апеляційні скарги.

Враховуючи те, що апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з 05.07.2012 по 30.12.2020 працював на різних посадах прокурора у Прокуратурі Рівненської області.

Наказом виконувача обов`язки керівника Рівненської обласної прокуратури від 23.12.2020 №1309к, ОСОБА_1 звільнений 30.12.2020 з посади прокурора Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 у справі № 460/528/21 стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільнені в розмірі 24613,68 грн.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду по справі № 460/528/21 набрало законної сили 10.01.2022.

А тому 17.02.2022 судом видано виконавчий лист по справі про стягнення на користь позивача вихідної допомоги, у зв`язку із звільненням.

У зв`язку із цим, позивач 21.02.2022 звернувся до Головного управління Державної казначейської служби в Рівненській області про виконання рішення суду у справі №460/528/21 та прийняття виконавчого листа до виконання про стягнення вихідної допомоги в розмірі 24613,68 грн., у зв`язку із звільненням.

Судом встановлено та не заперечується заявами по суті сторін, що 22.04.2022 на картковий рахунок позивача перераховано кошти у сумі 25497,30 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати не в повному обсязі належних грошових сум при звільненні, позивач звернувся із позовом до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що справедливим, пропорційним, таким, що відповідатиме критеріям визначення розміру відповідальності відповідача зазначеним у постановах Великої Палати Верховного Суду, необхідність зменшення розміру стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку до 10 000,00 грн., за весь період прострочення виплати належної позивачу при звільненні грошової компенсації.

Відповідно до приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із приписами частини першої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина друга статті 14 КАС України).

За правилами частини першої статті 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

З урахуванням наведеного апеляційний суд відхиляє доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача, про відсутність у ОСОБА_1 права на одержання вихідної допомоги при звільненні, оскільки таке питання було вирішене рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі № 460/528/21, яке вступило у законну силу 10.01.2022.

Приписами статті 116 КЗпП передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні працівника встановлена положеннями статті 117 КЗпП, згідно з якими в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд першої інстанції дійшов слушного висновку про те, що з урахуванням відсутності у спеціальному законодавстві, яке регулює оплату праці прокурорів, норм про відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, до спірних правовідносин слід застосувати загальні норми, передбачені у статтях 116 та 117 КЗпП.

При цьому суд апеляційної інстанції підкреслює те, що відповідно до приписів частини першої статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Серед засад діяльності прокуратури, що передбачені статтею 2 вказаного Закону, зазначені верховенства права та законність.

Відповідно до матеріалів справи відповідач був зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні 30.12.2020, однак свого обов`язку у добровільному порядку не виконав, що змусило позивача звертатися за захистом своїх прав до адміністративного суду.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі №460/528/21, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2022 року, яким з відповідача на користь ОСОБА_1 було стягнено вихідну допомогу при звільненні у розмірі 24613,68 грн, відповідач у добровільному порядку також не виконав.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У пункті 46 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява № 40450/04) ЄСПЛ зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

Окрім того, у пункті 51 того ж рішення ЄСПЛ зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, ReportsofJudgmentsandDecisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «ІммобільяреСаффі» проти Італії» (ImmobiliareSaffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Відтак, ОСОБА_1 був змушений вдатися до процедури примусового виконання судового рішення, яке було виконане лише 22.04.2022 ГУДКС України в Рівненській області у розмірі 24613,68 грн.

З огляду на наведене апеляційний суд вказує на зволікання відповідачем стосовно проведення розрахунку з позивачем, відтак це свідчить про наявність у діях відповідача вини, яка передбачена статтею 117 КЗпП.

Окрім того, на думку суду апеляційної інстанції, є безпідставними покликання Рівненської обласної прокуратури на недотримання ОСОБА_1 встановленого законом місячного строку звернення до адміністративного суду, оскільки повний розрахунок при звільнені був проведений із ним 22.04.2022, а позовна заява, що розглядається, подана позивачем засобами поштового зв`язку 25.04.2022.

Стосовно покликання відповідача на те, що відсутні підстави щодо виплати позивачу самої вихідної допомоги, яка напряму пов`язана з існуванням факту звільнення працівника, оскільки звільнення оскаржується в судовому порядку ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у справі №460/472/21 відмовлено ОСОБА_1 у визнанні протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказане рішення залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду та набрало законної сили 13 липня 2022 року.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Рівненської обласної прокуратури, та вважає підставними висновки суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги в зв`язку зі звільненням.

При оцінці наведеного судом першої інстанції розрахунку суми стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні апеляційний суд зазначає таке.

На підставі приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №100), з урахуванням звільнення позивача зі служби з органів прокуратури з 30 грудня 2020 року та фактичної виплати спірної вихідної допомоги при звільненні 22 квітня 2022 року строк затримки розрахунку складає 330 робочих днів.

Згідно довідки Рівненської обласної прокуратури середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на момент звільнення складала 1172,08 грн.

Відтак, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30.12.2020 по 22.04.2022 (330 робочих днів) становить (330*1172,08 грн.) 386786,40 грн., де 1172,08 грн. - середньоденна заробітна плата позивача.

Суд першої інстанції зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, врахував позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц, зокрема:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Визначаючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10 000,00 грн, суд першої інстанції взяв до уваги, зокрема наявність спору з приводу належності позивачу сум на день звільнення, розмір недоплаченої суми при звільненні 386786,40 грн., істотність цієї частки порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача, дії відповідача щодо її виплати, зокрема, після вирішення спору.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані критерії є доволі оціночними, більш правильним при зменшенні розміру відшкодування буде використати конкретну формулу.

Зокрема, Верховний Суд в постанові від 30 жовтня 2019 року по справі №806/2473/18 сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Зокрема, істотність частки вихідної допомоги в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 25497,30 грн (сума вихідної допомоги) / 386786,40 грн середній заробіток за весь час затримки розрахунку) *100 = 6,59 %.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 6,59 %, становить: 1172,08 грн (середня заробітна плата позивача за один день) х 6,59 % = 77,24 грн; 77,24 грн х 330 (днів затримки розрахунку) = 25489,20 грн.

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд апеляційної інстанції вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 25489,20 грн, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

З огляду на це, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Приписами частини 1 статті 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та правильно вирішив по суті позовні вимоги ОСОБА_1 , однак допустив помилку при визначенні розміру належних йому до виплати сум. Тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 частково, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача - відмовити.

На підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 КАС України, Закону України «Про судовий збір» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі (25489,20*1%)+(25489,20*1%*150%) = 637,24 грн.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі № 460/14003/22 скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити частково.

Стягнути з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 25489 (двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) грн 20 коп.

У решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції, у сумі 637 (шістсот тридцять сім) грн 24 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш