Справа № 826/8215/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року м. Київ № 826/8215/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., суддів Донця В.А., Смолія І.В., розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової служби України

про зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить:

- зобов`язати Державну фіскальну службу України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 523,74 гривні (п`ятсот двадцять три гривні 74 копійки) за 2 (два) відпрацьовані дні - з 13.12.2016 по 14.12.2016 року, які не враховані при розрахунку та виплаті сум при звільненні з роботи;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 45 819,41 гривні (сорок п`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 41 копійок) за 119 (сто дев`ятнадцять робочих днів), який утворився з вини Державної фіскальної служби України, за весь період затримки розрахунку з 15 грудня 2016 року по 27 червня 2017 року, а саме на дату подання позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/8215/17 та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2017 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

За наслідками розгляду справи в судовому засіданні 07.02.2018, з урахуванням набрання чинності новою редакцією КАС України від 15.12.2017, вирішено подальший розгляд справи здійснювати в спрощеному провадженні без виклику сторін та проведення судового засідання.

12 лютого 2018 року до суду надійшла заява позивача (а.с.66-68 том 1), яка розцінюється судом, як заява про зміну предмету позову, в якій п.2 первісно заявлених позовних вимог викладено в новій редакції, а саме: «Зобов`язати Державну фіскальну службу України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі середнього заробітку за період затримки розрахунку, з 13.12.2016 року по 12.02.2018 року, а саме на дату подання додаткових пояснень (за робочий день), що складає 105 827,23 гривень.

За змістом ч.1 ст.47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У той же час, частиною 7 зазначеної статті процесуального закону визначено, що у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

В матеріалах справи відсутні докази направлення заяви про зміну предмету позову відповідачу, внаслідок чого подана заява підлягає поверненню.

Таким чином, на розгляді перебувають первісно заявлені позовні вимоги.

Ухвалою від 17.05.2021 здійснено процесуальне правонаступництво та замінено первісного відповідача на Державну податкову службу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2016 року Державною фіскальною службою України видано наказ №3941-о, яким вирішено:

- звільнити 14 грудня 2016 року ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу перевірки дотримання митного законодавства управління аналітичної роботи у сфері ЗЕД Департаменту аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням ДФС України за п.1 ст.40 КЗпП України та частини першої ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності Державної фіскальної служби України;

- виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- виплатити грошову компенсацію за невикористані 32,0 календарних дні основної щорічної відпустки за періоди роботи: з 26.04.2015 по 25.04.2016 тривалістю 27,0 календарних днів та з 26.04.2016 по 14.12.2016 тривалістю 5,0 календарних днів та за невикористані 60,0 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за періоди роботи: з 23.09.2013 по 22.09.2014 тривалістю 15,0 календарних днів, з 23.09.2014 по 22.09.2015 тривалістю 15,0 календарних днів, з 23.09.2015 по 22.09.2016 тривалістю 15 календарних днів та з 23.09.2016 по 22.09.2017 тривалістю 15,0 календарних днів;

- виплату провести за рахунок фонду оплати праці працівників Державної фіскальної служби України.

Суть спору виходить з того, що на переконання позивача, оскільки з наказом про звільнення його було ознайомлено 15.12.2016, що відповідачем не заперечується, а відповідно до листа ДФС України (а.с.9 том 1) у грудні 2016 року заробітна плата нарахована за 8 відпрацьованих днів з 1 грудня по 12 грудня 2016 року, то відповідачем протиправно не виплачено позивачу заробітну плату за 2 дні - 13.12.2016 і 14.12.2016 станом на день звільнення.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Дійсно, як вбачається з листа ДФС України (а.с.9 том 1) про розгляд звернення позивача, у грудні 2016 року позивачу нараховано, серед іншого, заробітна плата за 8 відпрацьованих днів з 1 грудня по 12 грудня 2016 року.

Разом із тим, як зазначив представник відповідача, в даному випадку мала місце описка, оскільки 01.12.2016 і 02.12.2016 позивач перебував на лікарняному, а отже заробітна плата в грудні за 8 відпрацьованих днів була нарахована за період 05.12.2016-14.12.2016 включно.

Окружний адміністративний суд міста Києва погоджується з наведеними доводами відповідача щодо допущення описки в зазначеному листі ДФС України, оскільки обставини перебування позивача на лікарняному 01.12.2016 і 02.12.2016 та обставини перебування позивача на роботі 05.12.2016-14.12.2016 включно підтверджуються табелем обліку робочого часу (а.с.27 том 1).

До того ж, самим позивачем не заперечено свого перебування на лікарняному 01.12.2016 і 02.12.2016.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, платіжними дорученнями:

- від 08.12.2016 № 2159 ОСОБА_1 перераховано заробітну плату за І половину грудня 2016 року (аванс) у сумі 2300,00 грн, що підтверджується копією витягу по позивачу з відомості на виплату грошей №307 (а.с.42 том 1);

- від 26.12.2016 № 1929 ОСОБА_1 перераховано виплату заробітної плати та допомоги по тимчасовій непрацездатності (за рахунок коштів підприємства) на загальну суму 27 366,65 грн, що підтверджується копією витягу по позивачу з відомості на виплату грошей №336 (а.с.45 том 1).

Перераховані згідно відомості №336 кошти складались із:

- заробітної плати за 8 відпрацьованих днів у грудні 2016 року, відповідно до Табелю обліку робочого часу працівників Департаменту аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням, який проаналізований вище у сумі 4559,61 грн. (в т.ч. основний оклад - 1566,55 грн., надбавка за спеціальне звання - 218,18 грн., надбавка за вислугу років державного службовця - 783,28 грн., індексація заробітної плати - 23,27 грн., різниця у зв`язку зі зміною структури заробітної плати - 953,33 грн., премія за грудень - 1015,00 гривень);

- допомога по тимчасовій непрацездатності за період з 15 листопада по 18 листопада 2016 року (листок непрацездатності від 15.11.2016 АДА №271782) та від 28.11.2016 АДА №3044250 у сумі 2364,12 грн.;

- коригування заробітної плати, у зв`язку із нарахуванням допомоги по тимчасовій непрацездатності за листопад 2016 року, на суму -963,01 грн. (в т.ч. основний оклад -587,46 грн., надбавка за спеціальне звання -81,82 грн., надбавка за вислугу років державного службовця -293,73 грн.);

- компенсація за невикористані 92 дні відпусток у сумі 24092,04 грн. та вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати у сумі 6800,22 грн. (наказ від 14 грудня 2016 року №3941-о «Про звільнення ОСОБА_1 »).

Враховуючи наведене в сукупності, оскільки в пункті першому абзацу другого листа ДФС від 23.05.2017 №6737/111/99-99-05-01-03-04 виникла технічна помилка при зазначенні кінцевої дати « 12 грудня» перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з ДФС, а потрібно « 14 грудня», що підтверджується Табелем обліку робочого часу працівників Департаменту аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням, а відомостями про виплату грошей підтверджуються обставини виплати позивачу заробітної плати за, в т.ч. 13.12.2016 по 14.12.2016, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Правильність числових значень здійснених відповідачем перед позивачем розрахунків підтверджується розрахунковим листом за грудень, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.48 том 1).

Оскільки позивачем з посиланням на належні і допустимі докази не спростовано достовірності числових значень Розрахункового листа за грудень 2016 року та одночасно не заявлялось клопотань про проведення відповідної судової експертизи, у суду не виникає сумнівів в достовірності і правильності обрахунку відповідачем числових значень коштів, що належали до сплати та були виплачені позивачу.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Державної фіскальної служби України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 45 819,41 гривні (сорок п`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 41 копійок) за 119 (сто дев`ятнадцять робочих днів), який утворився з вини Державної фіскальної служби України, за весь період затримки розрахунку з 15 грудня 2016 року по 27 червня 2017 року, а саме на дату подання позовної заяви, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

За змістом частини сьомої статті 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частина друга статті 47 Кодексу законів про працю України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 117 Кодексу законів про працю України встановлює, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, при вирішенні даного спору, відновлення порушеного права позивача на отримання невиплаченого середнього заробітку за час затримки виплати сум розрахунку при звільненні, можливе шляхом зобов`язання відповідача виплатити позивачу таку суму.

Водночас, висновок позивача, що сума, яка має бути нарахована та належить йому до сплати становить 45 819,41 гривні (сорок п`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 41 копійок) за 119 (сто дев`ятнадцять робочих днів), яка утворилась з 15 грудня 2016 року по 27 червня 2017 року є помилковим, оскільки повний розрахунок з позивачем проведено 26.12.2016 та зарахований на картковий рахунок позивача у банку 28.12.2016 (а.с.69 том 1).

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 06.03.2017 у справі №818/2136/15, від 23.11.2016, в постановах від 12.12.2016 у справі №202/7385/15-ц, від 20.11.2013 у справі №6-114цс13, від 13.03.2017 у справі №205/4041/14-ц.

У зв`язку з відсутністю законодавчо визначеної методики розрахунку належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, суд застосовує за аналогією постанову Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 21.03.2017 № 826/5111/15/21-2373а16, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, якщо ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 29.01.2014 по справі № 6-144цс13 (№ в ЄДРСРУ 37007895), згідно якої, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з позивачем.

З наявного в матеріалах справи листа відповідача від 23.05.2017 №6737 (а.с.47 том 1), що також визнається самим позивачем в позовній заяві (а.с.4 том 1), середньодобовий заробіток становить 261,87 грн.

Таким чином, розрахунок позивачу суми за час затримки розрахунку з 15.12.2016 по 28.12.2016 включно (10 робочих днів затримки*261,87 грн. (середній заробіток)) становить 2618,70 грн.

Враховуючи встановлене судом порушення відповідачем строків виплати сум розрахунку при звільненні позивача, та відсутність підтвердження своєчасного проведення розрахунку з позивачем належних йому сум при звільненні, вимоги позивача у зазначеній частині підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, відповідач належним чином не виконав обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в частині своєчасного розрахунку при звільненні позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Державну податкову службу України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 618,70 гривні (дві тисячі шістсот вісімнадцять грн 70 копійок) за 10 (десять) робочих днів затримки розрахунку з 15 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 року.

3. В решті позову відмовити.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Державна податкова служба України (, юридична адреса: 04053, м. Київ, ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА, будинок 8).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя П.О. Григорович

Судді В.А. Донець

І.В. Смолій