Справа № 400/4839/20
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 р. № 400/4839/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи - підприємець ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.10.2019 № 7, № 7, № 7, вимоги від 25.10.2019 № Ф-11, рішень від 25.10.2019 № , № ,

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2020 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.10.2019 № 7, від 25.10.2019 № 7, від жовтня 2019 року № 7, податкової вимоги від 25.10.2019 № Ф-11, рішень про застосування штрафних санкцій від 25.10.2019 № і від 25.10.2019 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що усі оскаржувані ним рішення відповідача складені на підставі Акта від 23.09.2019 № 31/14-29-33-07/297830011, складеного відповідачем за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача за період з 01.01.2016 по 29.12.2018. Встановлені в зазначеному Акті порушення обумовлені тим, що позивач при здійсненні господарської діяльності щодо оптової торгівлі відходами та брухтом у первинних документах зазначав серію та номер паспорта контрагентів-фізичних осіб, а не їх реєстраційні номери облікової картки платника податків. На переконання позивача такі висновки відповідача не ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України (далі ПК України), законів України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і «Про металобрухт» (а.с. 2-11, том 1).

У відзиві на позовну заяву, яка надійшла до суду 23.12.2020 (а.с. 84-87, том 1), відповідач закцентував увагу на тому, що позивач, здійснюючи господарську діяльність, протиправно не зазначав у первинних документах реєстраційні номери облікової картки платника податків своїх контрагентів-фізичних осіб. Вказане призвело до порушення позивачем статей 176, 177, 187, 200, 201, підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, статей 6, 7 і 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У відповіді на відзив від 25.01.2021 (а.с. 94-96, том 1) позивач звернув увагу на те, що в органу державної податкової служби при складанні акту перевірки в ході проведення контроль-перевірочної роботи відсутнє право самостійно визнавати недійсними первинні документи, правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях, так як це знаходиться за межами компетенції податкового органу та не належить до функції контролю дотримання платниками податків податкового законодавства.

27.07.2021 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 205-208, том 1), у якому відповідач підтримав свої твердження, викладені у відзиві від 23.12.2020.

У свою чергу у відповіді на відзив від 27.08.2021 (а.с. 1-4, том 2) позивач, не змінюючи позицію, що викладена в позовній заяві від 02.11.2020 та відповіді на відзив від 25.01.2021, підкреслив, що відповідач в акті перевірки нічого не зазначив про нереальність господарських операцій позивача або про їх фіктивність, а лише акцентував увагу на недотриманні позивачем форми заповнення первинних документів.

08.09.2021, 10.11.2021 та від 20.09.2022 через канцелярію до суду надійшли письмові пояснення позивача (а.с. 1-3, 38-43, том 8), в яких він деталізував свої доводи, викладені в його заявах по сутті справи.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 позовну заяву залишено без руху (а.с. 74, том 1).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 77-78, том 1).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 позовну заяву залишено без розгляду (а.с. 131-134, том 1).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021 ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 скасовано, направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 188-192, том 1).

Ухвалою від 06.07.2021 Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагаря В.С., прийняв справу №400/4839/20 до провадження та призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 200-201, том 1).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 суд постановив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 29.09.2021 (а.с. 12, 13, том 8).

08.09.2021 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про процесуальне правонаступництво у справі шляхом заміни Головного управління ДПС у Миколаївській області () його правонаступником Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 44104027).

29.09.2021 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті в судовому засіданні (а.с. 21-22, том 8).

Відповідно до наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 № 53-к «Про увільнення від роботи голови суду ОСОБА_2 » суддю Брагаря В.С. увільнено від роботи на час виконання ним державних та/або громадських обов`язків з 17.03.2022.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.03.2022 № 25/02-10 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 400/4839/20» було здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2022 головуючим суддею для розгляду цієї справи визначено суддю Ярощука В.Г.

Відповідно до пункту 1 наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 № 16-о «Про тимчасове припинення відправки поштової кореспонденції Миколаївського окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану» тимчасово припинено відправку вихідної кореспонденції суду засобами поштового зв`язку.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 справа прийнята до провадження судді Ярощука В.Г. Справа повторно призначена до судового розгляду.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.08.2022 призначено судове засідання у справі на 22.09.2022. Суд постановив провести судове засідання 22.09.2022 без виклику сторін (у письмовому провадженні) у разі відсутності заперечень з цього приводу учасників справи.

Заперечень щодо розгляду справи 22.09.2022 без виклику сторін (у письмовому провадженні) учасники справи суду не надали.

З огляду на вищезазначене суд вважає за можливе розглянути справу по суті у письмовому провадженні.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 12, том 1) основним видом економічної діяльності позивача, який має статус фізичної особи-підприємця, є збирання безпечних відходів.

З матеріалів справи слідує, що підприємницька діяльність позивача полягала в тому, що він скуповував металобрухт у фізичних, який в подальшому перепродував іншим суб`єктам господарювання.

В процесі здійснення підприємницької діяльності позивач орендував нежитлові приміщення, в яких розміщувався офіс і складські площадки відкритого типу з підвізними автошляхами та прилеглими залізничними коліями, що підтверджується договорами оренди та актами приймання-передачі, укладеними між позивачем та ТОВ «МИКОЛАЇВМЕТАЛООПТТОРГ-1» (а.с. 94-121, том 2) і ТОВ «НІКІНВЕСТ2017» (а.с. 122-150, том 2).

У підтвердження факту проведення закупівлі металобрухту у фізичних осіб позивач надав суду оригінали закупівельних актів у населення металів чорних (вторинних) за 2017-2018 роки (а.с. 168-256, том 3; том 4; том 5; том 6; том 7), а також нотаріально завірені заяви свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про те, що вони періодично в 2017-2018 роках здавали металобрухт до приймального пункту позивача і при цьому підписували з позивачем закупівельні акти у населення металів чорних (вторинних) (а.с. 4-5, том 8).

Скуплений металобрухт позивач перепродавав у 2017-2018 роках іншим суб`єктам господарювання, що підтверджується договорами купівлі-продажу, відповідними видатковими накладними тощо, а саме: з ТОВ «ФЕРКО» (а.с. 151-167, том 2), ТОВ «АРММЕТАЛ» (а.с. 168-209, том 2), ТОВ «СТАЛИКС» (а.с. 210-249, том 2), ТОВ «МЕТАЛОІНВЕСТ ЛТД» (а.с. 250-267, том 2), ТОВ «ЛОМ-РЕСУРС» (а.с. 1-13, том 3), ТОВ «КОМПАНІЯ ВТОРРЕСУРС» (а.с. 14-32, том 3), і ТОВ «ЛОМПТОРГ КОМПАНІЯ» (а.с. 33-53, том 3).

В період з 27.08.2019 по 16.09.2019 відповідач провів документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2016 по 29.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 15.06.2015 по 29.12.2018.

За результатами цієї перевірки відповідач 23.09.2019 склав Акт № 31/14-29-33-07/ (далі Акт перевірки) (а.с. 16-38, том 1).

Як слідує з Акта перевірки, позивач включив до складу валових витрат за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 та за весь 2018 рік вартість металобрухту, закупленого у громадян по закупівельним актам у населення (форма 19) металів чорних (вторинних) у сумі відповідно 5 114 407,90 грн і 6 499 100,68 гривні. В закупівельних актах у населення зазначено лише прізвище, ім`я, по батькові громадянина та номер паспорта.

При цьому в актах не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі РНОКПП) та його місцезнаходження, яким органом і коли видано паспорт. У зв`язку з відсутністю в закупівельних актах вищенаведених відомостей про контрагентів позивача, ці акти, на думку відповідача, вважаються недійсними і витрати позивача за період з 01.07.2017 по 31.12.2018 є документально не підтверджені.

Це порушення, на переконання відповідача, призвело до заниження позивачем сум його грошових зобов`язань за платежами податок на доходи фізичних осіб в розмірі 2 613 039 грн 43 копійок, військовий збір в розмірі 217 753 грн 28 копійок, а також донарахування 156 796 грн 14 копійок єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Перевіркою питань щодо пропорційності сплати єдиного внеску (авансових платежів) одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу), на суму якої (якого) нараховується єдиний внесок, позивач несвоєчасно сплатив єдиний внесок на суму 4 802,40 грн за період з березня 2017 року по грудень 2018 року.

Крім цього, позивач подав до контролюючого органу Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум отриманого з них податку за ІІІ і ІV квартали 2017 року, за І і ІІ квартали 2018 року, в яких у графі 2 «Податковий номер або серія та номер паспорта*» не відобразив РНОКПП, а лише серія та номер паспорта фізичної особи. «ІС Податковий блок» автоматично сформував і надіслав позивачу Повідомлення щодо допущених помилок у податкових розрахунках за формою 1ДФ за вказані квартали з кодом помилки 99 (податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорта відсутні в окремому реєстрі ДРФО). Позивач в подальшому не надав уточнюючі відповідні податкові розрахунки.

У пункті 1.15 Акта перевірки (а.с. 19-20, том 1) зазначено, що перевіркою не встановлено фактів здійснення платником податків операцій з суб`єктами, які мають ознаки «фіктивності», припинили діяльність на підставі рішення суду або щодо яких установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, договори, первинні документи чи інші документи визнано судом недійсними тощо.

При цьому згідно з висновками Акта перевірки (а.с. 37-38, том 1) позивач порушив, зокрема:

пункти 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, а саме: занизив розмір податку на доходи фізичних осіб, що підлягає перерахуванню до бюджету за період з 01.07.2017 по 29.12.2018 у сумі 2 090 431,54 грн;

пункт 16 примітки 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, а саме: занизив розмір військового збору, що підлягає перерахуванню до бюджету за період з 01.07.2017 по 29.12.2018 у сумі 174 202,62 грн;

пункт 2 частини другої статті 6, пункт 2 частини першої статті 7, частину восьму статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: занизив єдиний внесок, що підлягає перерахуванню до бюджету в розмірі 156 796,14 грн;

частину восьму статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: несвоєчасно сплатив єдиний внесок із заробітної плати найманих працівників за період з березня 2017 року по грудень 2018 року в сумі 4 802,40 грн;

пункту 51.1 статті 51, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України та пункту 3.1 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, а саме: в Податкових розрахунках за період з 01.07.2017 по 30.06.2018 у графі 2 «Податковий номер або серія та номер паспорта*» відобразив не РНОКПП, а лише серія та номер паспорта фізичної особи.

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв:

податкове повідомлення-рішення від 25.10.2019 № 7 (форма «Р») (а.с. 44, том 1), яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем податок на доходи фізичних осіб на 2 613 039,43 грн (за податковим зобов`язанням збільшено на 2 090 431,54 грн, а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 522 607,89 грн);

податкове повідомлення-рішення від (без дати) жовтня 2019 року № 7 (форма «Р») (а.с. 43, том 1), яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем військовий збір на 217 753,28 грн (за податковим зобов`язанням збільшено на 174 202,62 грн, а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 43 550,66 грн);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11 від 25.10.2019 (а.с. 41, том 1) щодо сплати недоїмки в сумі 156 796,14 грн;

рішення № від 25.10.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (а.с. 39, том 1), згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 18 187,48 грн за наслідками донарахування йому 156 796,14 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування;

рішення № від 25.10.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (а.с. 40, том 1), відповідно до якого на позивача накладено штраф у розмірі 960,48 грн за період з 21.03.2017 по 28.12.2018 та нараховано пеню у розмірі 21,38 грн (всього: 981,86 грн) за несвоєчасно сплачений єдиний внесок із заробітної плати в сумі 4 802,40 грн;

податкове повідомлення-рішення від 25.10.2019 № 7 (форма «ПС») (а.с. 42, том 1), яким накладено на позивача штраф у розмірі 510,00 грн за порушення пункту 51.1 статті 51, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України та пункту 3.1 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4.

Будь-які інші рішення відповідача, прийняті на підставі Акта перевірки у матеріалах справи відсутні.

У зв`язку з цим, вважаючи зазначені рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом, загальна ціна якого становить 3 007 268,19 гривні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Згідно з пунктами 177.1 і 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до абзаців першого і другого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзаци перший-сьомий частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Обов`язкові реквізити щодо первинних документів щодо приймання металобрухту встановлені Законом України «Про металобрухт».

Згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про металобрухт» (у редакції, чинній з 19.12.2000 по 13.11.2020, тобто на момент виникнення спірних правовідносин) приймання побутового металобрухту від фізичних осіб дозволяється лише при пред`явленні ними документа, який засвідчує особу, та обов`язково оформляється актом приймання. В акті приймання побутового металобрухту від фізичних осіб зазначаються дані документа, який засвідчує особу, та опис металобрухту. Фізичні особи можуть здійснювати операції лише з побутовим металобрухтом.

Форма такого акта приймання законодавством не встановлена.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин первинними документами щодо господарської діяльності з приймання побутового металобрухту від фізичних осіб був акт приймання у довільній формі, обов`язковими реквізитами якого були:

дані документа, що засвідчує фізичну особу, яка здає металобрухт;

опис металобрухту.

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є:

а) паспорт громадянина України;

б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

в) дипломатичний паспорт України;

г) службовий паспорт України;

ґ) посвідчення особи моряка;

д) посвідчення члена екіпажу;

е) посвідчення особи на повернення в Україну;

є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Пунктом 8 частини сьомої статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» встановлено, що до паспорта громадянина України вноситься інформація про номер документа.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінок даних.

Згідно з частиною четвертою статті 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконанні за технологією лазерної перфорації.

Абзацом першим пункту 1 розділу V «Перехідні положення» Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що документи, які посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

Відповідно до пункту 5 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Держаний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

Відтак даними, які персоналізують паспорт, є:

номер паспорта для паспорта громадянина України, виданого відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (паспорт нового зразка);

серія і номер паспорта для паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а також паспорта громадянина України, виданого на підставі Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (паспорт старого зразка).

Цей висновок повністю кореспондується з підпунктом 1 пункту 299.7 статті 299 ПК України, згідно з яким до реєстру платників податку стосовно фізичної особи, яка через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відповідну відмітку у паспорті, вносяться дані лише про її прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковим реквізитом акта приймання побутового металобрухту від фізичних осіб були дані документа, що засвідчує фізичну особу, яка здає металобрухт, зокрема:

номер паспорта для паспорта громадянина України нового зразка;

серія і номер паспорта для паспорта громадянина України (старого зразка) і паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

З огляду на вищенаведене суд прийшов до висновку про необґрунтованість твердження відповідача про те, що в актах приймання побутового металобрухту від фізичних осіб обов`язково необхідно зазначати РНОКПП фізичної особи, яка здає металобрухт, її місцезнаходження, орган, що видав їй паспорт громадянина України, і дату його видачі.

Суд встановив, що позивач в період 2017-2018 роки при купівлі у фізичних осіб побутового металобрухту складав паперові закупівельні акти у населення металів чорних (вторинних) (а.с. 168-256, том 3; том 4; том 5; том 6; том 7), в яких були зазначені такі дані:

дата і номер акта;

місце приймання металобрухту;

опис металобрухту, його вага, ціна за 1 т, загальна суму закупівлі;

дані про фізичну особу, яка здавала металобрухт, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серія та номер її паспорта.

Всі акти скріплені підписами позивача та фізичних осіб, які здавали металобрухт.

Відтак ці акти містять обов`язкові реквізити для первинних документів, що встановлені частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і частиною восьмою статті 4 Закону України «Про металобрухт».

Тому висновки відповідача, викладені в Акті перевірки (а.с. 23-24, том 1), про те, що закупівельні акти у населення (а.с. 168-256, том 3; том 4; том 5; том 6; том 7) за 2017-2018 роки вважаються недійсними, оскільки в них не зазначено РНОКПП фізичних осіб-контрагентів позивача, не ґрунтуються на нормах законодавства.

При цьому, суд також відхилив аргументи відповідача про те, що позивач при закупівлі металобрухту складав закупівельні акти у населення металів чорних (вторинних) (форма 19), яка була передбачена Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності із заготівлі, переробки, металургійної переробки кольорових і чорних металів, затверджених наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (втратив чинність 15.04.2016), оскільки на момент виникнення спірних правовідносин законодавством форма таких актів не була визначена. Тобто позивач мав право складати такі акти у довільній формі, у тому числі, використовувати форми, що були затверджені нормативно-правовими актами, які втратили чинність.

З вищевикладеного суд прийшов до висновку, що витрати позивача за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 на суму 5 114 407,90 грн і за 2018 рік на суму 6 499 100,68 грн є документально підтвердженими закупівельними актами (а.с. 168-256, том 3; том 4; том 5; том 6; том 7).

Як наслідок, позивач не допустив правопорушень, які на думку відповідача мали місце в результаті заниження позивачем своїх витрат за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 на суму 5 114 407,90 грн і за 2018 рік на суму 6 499 100,68 грн, а саме не занижував:

розмір податку на доходи фізичних осіб, що підлягає перерахуванню до бюджету за період з 01.07.2017 по 29.12.2018 у сумі 2 090 431,54 грн;

розмір військового збору, що підлягає перерахуванню до бюджету за період з 01.07.2017 по 29.12.2018 у сумі 174 202,62 грн;

розмір єдиного внеску, що підлягає перерахуванню до бюджету в розмірі 156 796,14 гривні.

Отже, відповідач протиправно донарахував позивачу у відповідних сумах податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та єдиний соціальний внесок, а також прийняв:

податкове повідомлення-рішення від 25.10.2019 № 7 (форма «Р») (а.с. 44, том 1), яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем податок на доходи фізичних осіб на 2 613 039,43 грн (за податковим зобов`язанням збільшено на 2 090 431,54 грн, а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 522 607,89 грн);

податкове повідомлення-рішення від (без дати) жовтня 2019 року № 7 (форма «Р») (а.с. 43, том 1), яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем військовий збір на 217 753,28 грн (за податковим зобов`язанням збільшено на 174 202,62 грн, а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 43 550,66 грн);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11 від 25.10.2019 (а.с. 41, том 1) щодо сплати недоїмки в сумі 156 796,14 грн;

рішення № від 25.10.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (а.с. 39, том 1), згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 18 187,48 грн за наслідками донарахування йому 156 796,14 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування.

Позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 25.10.2019 № 7 (форма «ПС») (а.с. 42, том 1), то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 51.1 статті 51 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органами у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Згідно з абзацом першим підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до абзаців тринадцятого і п`ятнадцятого пункту 3.1 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 111/26556 (далі Порядок № 4) (у редакції, чинній з 01.04.2015 по 31.12.2020, тобто на момент виникнення спірних правовідносин), відображення відомостей у розділі І «Суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і суми утриманого з них податку» податкового розрахунку у графі 2 «Податковий номер або серія та номер паспорта*» відображається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта фізичної особи (для фізичної особи, яка має відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), про яку надається інформація в податковому розрахунку.

Таким чином, у графі 2 розділу І податкового розрахунку платники податку зобов`язані відображати за загальним правилом реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи. І як виключення із загального правила, лише стосовно фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, платники податку відображають у зазначеній графі серію та номер паспорта фізичної особи.

Тому твердження позивача про те, що в податковому розрахунку платник податків може за власним вибором вказувати РНОКПП або серія та номер паспорта фізичної особи, є таким, що суперечить податковому законодавству.

Суд встановив, що позивач подав до контролюючого органу Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум отриманого з них податку за ІІІ і ІV квартали 2017 року, за І і ІІ квартали 2018 року, в яких у графі 2 «Податковий номер або серія та номер паспорта*» не відображено РНОКПП, а лише серія та номер паспорта фізичної особи.

В підсистемі «ІС «ІС Податковий блок» автоматично сформовано та надіслано позивачу Повідомлення щодо допущених помилок у податкових розрахунках за формою 1ДФ за вказані квартали з кодом помилки 99 (податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорта відсутні в окремому реєстрі ДРФО). Позивач в подальшому не надав уточнюючі відповідні податкові розрахунки.

В Акті перевірки (а.с. 16-38, том 1), у відзивах на позовну заяву (а.с. 84-87, 205-208, том 1) відсутні дані про те, що ці помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Зазначений факт позивач підтвердив у позовній заяві (а.с. 7-10, том 1), у відповіді на відзив (а.с. 95, том 1) і в письмових поясненнях (а.с. 41-43, том 8).

Таким чином, позивач у податкових розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум отриманого з них податку за ІІІ і ІV квартали 2017 року, за І і ІІ квартали 2018 року у графі 2 «Податковий номер або серія та номер паспорта*» не відобразив РНОКПП фізичних осіб, у яких відсутня відмітка в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Цим позивачем допущено порушення вимог пункту 51.1 статті 51, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України та пункту 3.1 Порядку № 4.

Відповідно до підпункту 119.2 статті 119 ПК України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Отже, підпунктом 119.2 статті 119 ПК України передбачено відповідальність за відповідне правопорушення лише у випадку, якщо воно призвело до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Оскільки у спірних правовідносинах допущена позивачем помилка при заповнені графи 2 «Податковий номер або серія та номер паспорта*» не призвела до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, тому у діях позивача відсутній склад правопорушення, встановлений підпунктом 119.2 статті 119 ПК України.

Відтак податкове повідомлення-рішення від 25.10.2019 № 7 (форма «ПС») (а.с. 42, том 1), яким накладено на позивача штраф у розмірі 510,00 грн за порушення пункту 51.1 статті 51, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України та пункту 3.1 Порядку № 4, є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо рішення № від 25.10.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (а.с. 40, том 1) суд встановив таке.

Відповідно до абзаців першого і другого частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Згідно з пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до Акта перевірки (а.с. 32, том 1) перевіркою питань щодо пропорційності сплати єдиного внеску (авансових платежів) одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, позивачем за період з березня 2018 року по грудень 2018 року несвоєчасно сплачено єдиного внеску на загальну суму 4 802,40 гривні.

На підставі цього виявленого порушення відповідач прийняв рішення № від 25.10.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (а.с. 40, том 1).

Позивач у позовній заяві (а.с. 10, том 1) аргументував протиправність цього рішення тим, що воно є похідним від рішення відповідача щодо збільшення його грошового зобов`язання за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 на суму 5 114 407,90 грн і за 2018 рік на суму 6 499 100,68 грн.

Проте таке твердження позивача не відповідає дійсності та не підтверджується матеріалами справи.

Відповідне грошове зобов`язання відповідач збільшив, вважаючи що позивач документально не підтвердив витрати на зазначену суму, відхиливши доводи остатнього про те, що ці витрати підтверджуються закупівельними актами у населення металів чорних (вторинних). Поряд з цим, рішення № від 25.10.2019 було прийнято у зв`язку із несвоєчасною сплатою єдиного внеску на загальну суму 4 802,40 гривні.

Тобто рішення № від 25.10.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску жодним чином не пов`язане із збільшенням грошових зобов`язань позивача за результатами відповідної перевірки.

Актом перевірки підтверджується, що позивач несвоєчасну сплатив (несвоєчасно перерахував) єдиний внесок у березні 2017 року на суму 2 366,10 грн та 1 901,90 грн, у серпні 2018 року на суму 44,80 грн, у грудні 2018 року на суму360,00 грн, 104,80 грн і 24,80 гривні.

Будь-яких доказів, які спростовували б ці факти, позивач суду не надав.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування рішення № від 25.10.2019.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд встановив, що спір у цій справі має майновий характер з ціною позову 3 007 268,19 гривні. Позов подано до суду в 2020 році.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного позову майнового характеру фізичною особою підприємцем встановлено судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з абзацом чотири статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 гривні.

Отже, за подання до адміністративного суду фізичною особою-підприємцем позову майнового характеру в 2020 року розмір судового збору не може перевищувати 10510,00 грн (2102,00 грн * 5 = 10510,00 грн). Оскільки 1 відсоток від ціни позову в цій справі становить 30 072,68 грн, тому за його подання позивачу необхідно було сплатити 10 510,00 гривень.

Проте, за подання позову позивач сплатив 10 985,00 грн, що підтверджується квитанцією № 46 від 23.10.2020 (а.с. 1, том 1). Тобто позивач сплатив судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме: на 475,00 грн більше.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, сума надмірно сплаченого позивачем судового збору за подання цього позову може бути повернутий йому за ухвалою суду в разі подання ним до Миколаївського окружного адміністративного суду відповідного клопотання.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У цій справі суд відмовив у задоволенні позову в частині визнання протиправним і скасування рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області № від 25.10.2019, відповідно до якого на позивача накладено штраф і нараховано пеню на загальну суму 981,86 гривні. В іншій частині позовні вимоги на загальну суму 3 006 286, 33 грн задоволені.

Відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 10 506,57 грн (10510,00 грн * 3006286,33 грн / 3007268,19 грн ? 10 506,57 грн).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними і скасувати:

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 25.10.2019 № 7;

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 25.10.2019 № 7;

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від (без дати) жовтня 2019 року № 7;

вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11 від 25.10.2019;

рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області № від 25.10.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

3. У задоволенні позову в частині визнання протиправним і скасування рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області № від 25.10.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001; ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 10 506 (десять тисяч п`ятсот шість) гривень 57 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 22 вересня 2022 року