Справа № 640/18424/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Костюк Л.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Альтбанк» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Акціонерне товариство «Альтбанк» звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо складання висновку про повернення Публічному акціонерному товариству «Альтбанк» надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1328417,00 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві на користь Акціонерного товариства «Альтбанк» суму надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1328417 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альтбанк» залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2019 - без змін (головуючий суддя Василенко Я.М.).

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альтбанк» задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі №640/18424/18 скасовано. Адміністративну справу №640/18424/18 направлено на новий розгляд до Окружний адміністративний суд м. Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо складання висновку про повернення публічному акціонерному товариству «Альтбанк» надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1328417,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві на користь Акціонерного товариства «Альтбанк» суму надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1328417 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що відповідно до ст. 43 ПК України, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум надміру сплачених грошових зобов`язань є насамперед подання платником податків заяви про таке повернення відповідно до визначених ст. 102 ПК України строків, а тому, відповідачем абсолютно обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви АТ «Альтбанк» від 22.05.2018 №14-43/579, що відповідає вимогам ст. 43 і 102 ПК України. Також, апелянт звертає увагу на те, що позивачем не оскаржено до суду попередні рішення контролюючого органу про відмову у поверненні надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток.

09 червня 2022 року електронною поштою та 14 червня 2022 року засобами поштового зв`язку від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби

Також, 01 липня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Акціонерного товариства «Альтбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до рішення позачергових Загальних зборів акціонерів від 14.06.2016 (протокол № 55), Акціонерне товариство «Альтбанк» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Неос банк», яке, відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 17 квітня 2014 року (протокол № 49), є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру», яке. Згідно рішення Загальних зборів учасників від 28 квітня 2010 року (протокол № 41), є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Банк Кіпру», яке, відповідно до рішення Загальних зборів учасників від 19 листопада 2008 року (протокол № 39), є правонаступником акціонерного банку «АвтоЗАЗбанк», який був створений шляхом реорганізації Комерційного банку «АвтоЗАЗбанк» на Установчих зборах акціонерів 15 грудня 1993 року (протокол № 1). Комерційний банк «АвтоЗАЗбанк» був зареєстрований Національним банком України 21 жовтня 1991 року, реєстраційний номер - 43.

ПАТ «Альтбанк» звернулось із листом від 05.04.2018 №14-43/358 до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві та листом від 22.05.2018 №14-43/579 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про повернення надмірно сплаченого податку на прибуток в сумі 1328417 на рахунок або зарахування в рахунок майбутніх платежів по податку на доходи фізичних осіб або єдиного соціального внеску.

Листом від 26 квітня 2018 року №18175/10/26-15-12-03-11 Головним управлінням ДФС у м. Києві залишило лист ПАТ «Альтбанк» від 05.04.2018 №14-43/358 без розгляду.

Листом від 13 червня 2018 року №27383/10/26-15-12-03-11 ГУ ДФС у м. Києві повідомило позивача про те, що повернення надміру сплачених сум з податку на прибуток за напрямом перерахування коштів, що перевищує строки, визначені ст. 102 Податкового кодексу України неможливе.

Вважаючи таку бездіяльність контролюючого органу протиправною та безпідставною, позивач звернувся з позовом до суду.

Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями, чинними на час виникнення спірних відносин та подання позовної заяви).

Підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

В силу вимог п.п. 17.1.5 п. 17.1 ст. 17 ПК України, платнику податків надано право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

За приписами п. 87.1 ст. 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Пунктами 43.1-43.2 статті 43 ПК України передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Згідно п 43.3 ст. 43 ПК України, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Приписами п. 43.4 ст. 43 ПК України закріплено, що платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Пунктом 43.5 статті 43 ПК України передбачено, що контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

У відповідності до пункту 43.6 статті 43 ПК України, повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Неос Банк» листом від 02 грудня 2015 року №2002-03/1969 звернулось до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві) про повернення надмірно сплачену суму податку на прибуток (авансові внески з податку на прибуток сплачені відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України) на суму 1328412 грн. та направлення всієї суми на погашення грошового зобов`язання з податку на додану вартість, що обліковується в системі електронного адміністрування (Т. 1 а.с. 45).

ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві листом від 09 грудня 2015 року №3547/10/26-58-2002-11 повідомила ПАТ «Неос Банк» про залишення без виконання листа від 02.12.2015 №2002-03/1969 з посиланням на лист ДФС України від 19.01.2015 №1403/7/99-99-19-03-01-17, відповідно до якого, перерахування коштів на електронні рахунки платників електронного адміністрування ПДВ не здійснюється (Т. 1 а.с. 46).

В подальшому, ПАТ «Неос Банк» листом від 23.12.2015 №2002-03/2034 звернулося до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просило повернути надмірно сплачену суму податку на прибуток (авансові внески з податку на прибуток сплачені відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України) на суму 1328412 грн. на рахунок НОМЕР_1 в «Неос Банк» (Т. 1 а.с. 47).

Однак, ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві листом від 12.01.2016 №197-10-26-58-07-02-11 даний лист залишено без виконання, у зв`язку з тим, що всі інтегровані картки по всіх податках з залишками платника ПАТ «Неос Банк» передано до МГУ ДФС - Центральний офіс з ОВП (Т. 1 а.с. 48).

Згодом, ПАТ «Альтбанк» звернулось із листом від 13 березня 2017 року №2002-03/221 до Офісу великих платників ДФС про повернення надміру сплаченої суми податку на прибуток (авансові внески з податку на прибуток сплачені, відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла до 01.01.2016) у сумі 132817 грн. на рахунок в АТ «Альтбанк» (Т. 1 а.с. 49).

Листом від 21 травня 2017 року №16363/10/28-10-43-01-18 Офіс великих платників Державної фіскальної служби повідомив позивача, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.12.2015 №1146 "Про затвердження Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 р. №1679/28124, повернення надміру або помилково сплачених сум здійснюється виключно на підставі заяви платника про повернення надміру або помилково сплачених коштів, яка подається в довільній формі до органу доходів і зборів. Повідомлено, що діючим бюджетним розписом не передбачено окремого ресурсу для повернення надміру сплачених сум з податку на прибуток підприємств та запропоновано розглянути питання щодо можливості зарахування зазначених сум переплат в рахунок майбутніх платежів по результатам декларування в наступних звітних податкових періодах (Т. 1 а.с. 50).

Із матеріалів справи вбачається, що АТ "Альбанк" в 2018 році було переведено на облік до Державної податкової інспекції в Солом`янському районі міста Києва.

ПАТ «Альтбанк» листами від 05 квітня 2018 року №14-43/358 та від 22 травня 2018 року №14-43/579 зверталося до податкового органу з заявами про повернення суми сплаченого авансу з податку на прибуток (Т. 1 а.с. 51-53).

Головне управління ДФС у м. Києві листами від 26.04.2018 №18175/10/26-15-12-03-11 та від 13 червня 2018 року №27383/10/26-15-12-03-11 вищевказані заяви залишило без розгляду та повідомило позивача про те, що повернення надміру сплачених сум з податку на прибуток за напрямом перерахування коштів, що перевищує строки, визначені ст. 102 Податкового кодексу України неможливе (Т. 1 а.с. 52, 54).

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року №1146, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124.

Зміст наведених вище положень Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 ПК України. За наслідками подання відповідної заяви орган ДФС у визначені законом строки повинен або підготувати висновок про повернення такої суми, або надати письмову відмову у поверненні коштів з бюджету.

Колегія суддів зазначає, що Окружний адміністративний суд міста Києва, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, в рішенні cуду від 13 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у даній справі, виходив з того, що позивач звернувся із заявами про повернення переплати з податку на прибуток лише в квітні 2018 року, тобто, після спливу строку, встановленого ст. 102 Податкового кодексу України, а в подальшому з відповідним позовом до адміністративного суду про бездіяльність контролюючого органу.

Також, суди вказали на відсутність доказів судового чи адміністративного оскарження вказаних відмов, викладених в листах від 09.12.2015 №3547/10/26-58-2002-11, від 21.05.2017 №16363/10/28-10-43-01-18.

Однак, постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альтбанк» задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі №640/18424/18 скасовано, адміністративну справу №640/18424/18 направлено на новий розгляд до Окружний адміністративний суд м. Києва.

Направляючи дану справу №640/18424/18 на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний Суд наголосив на тому, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, обмежившись виключно наявністю факту спливу строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України для повернення шляхом стягнення надміру сплачених грошових зобов`язань на розрахунковий рахунок позивача. Залишивши при цьому поза увагою дослідження бездіяльності податкового органу стосовно розгляду заяв позивача та можливості використання суми переплати податку на прибуток (авансових внесків) на погашення податкової заборгованості з цього та іншого податків, тобто можливості використання позивачем активу як джерела сплати його заборгованості.

Отже, вирішуючи питання щодо повернення ПАТ «Альтбанк» надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1 328 417,00 грн. необхідно враховувати вищевказаний висновок Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладений у даній справі.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідачем в апеляційній скарзі не заперечувалося наявність у Акціонерного товариства «Альтбанк» надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1 328 417,00 грн.

Так, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що позивачем не оскаржено до суду попередні рішення контролюючого органу про відмову у поверненні надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток, однак, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 01 жовтня 2019 року у даній справі, погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що оскарження дій бездіяльності чи рішень контролюючого органу є правом, а не обов`язком платника податків, зокрема, позивача.

Як зазначає позивач, він намагався вирішити питання щодо повернення надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток легітимно та розраховував на те, що податкові органи будуть діяти виключно в межах чинного законодавства та отримавши відповідні заяви щодо повернення коштів, вчиняти дії, визначені ст. 200 ПК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що листи позивача від 02.12.2015 №2002-03/1969 та від 09.12.2015 №3547/10/26-58-20-02-11 лише підтверджують той факт, що позивач в порядку, визначеному законом, вчиняв дії, спрямовані на повернення свого майна, зокрема, надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1328417,00 грн., що сторонами не заперечується.

Предметом спору у даній справі є, зокрема, визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у м. Києві щодо складання висновку про повернення Публічному акціонерному товариству «Альтбанк» надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1 328 417,00 грн.

Згідно із сталою судовою практикою, сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Зазначене формулювання бездіяльності закріплене в постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі П/800/259/15.

Матеріали справи свідчать, що Головним управлінням ДФС у м. Києві не було подано для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку про повернення Публічному акціонерному товариству «Альтбанк» надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1328417,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність належним чином оформленого рішення ДПІ за результатами розгляду заяв позивача про повернення коштів свідчить про протиправну бездіяльність уповноваженого органу, яка за посиланням позивача, триває до сьогодні.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції правомірно визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо складання висновку про повернення публічному акціонерному товариству «Альтбанк» надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1328417,00 грн.

Щодо стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві на користь Акціонерного товариства «Альтбанк» суму надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1328417 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування щодо надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з таких коштів, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У постанові від 12 лютого 2019 року № 826/7380/15 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання щодо належного способу захисту права платника ПДВ на отримання сум бюджетного відшкодування з ПДВ, зазначила, що, враховуючи відсутність механізму реального відшкодування платнику ПДВ узгодженої суми бюджетного відшкодування цього податку, такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування або внести заяву платника податку до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, не призведуть до ефективного відновлення права платника податку. Ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права платника податку, є стягнення з Державного бюджету України через відповідний контролюючий орган на користь платника податку заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені, нарахованої на суму такої заборгованості. Ухвалюючи зазначену постанову, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 2 грудня 2015 року у справі №21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі №21-452а16, від 7 березня 2017 року у справі №820/19449/14.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи приписи частини другої статті 5 КАС України, суд може захистити право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою виконання завдання адміністративного судочинства, передбаченого частиною першою статті 2 КАС України, щодо ефективного поновлення прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, саме на суд покладено обов`язок ухвалення рішення, яке відновить права платника податків у сфері публічно-правових відносин від порушень.

Позовні вимоги, заявлені у даній справі, спрямовані на повернення позивачем з Державного бюджету України надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток. Проте, такий спосіб захисту прав як визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання підготувати та надати до органу казначейства висновок про повернення таких коштів (у разі, якщо суб`єкт звернення дотримався усіх визначених законом умов і це підтверджено судом) не може призвести до реального відновлення прав позивача. Така мета буде досягнута у випадку стягнення на користь позивача відповідних сум.

Даний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеного у постанові 04 березня 2021 року у справі № №280/2059/19, у якій предметом спору, також, було повернення надмірно сплаченої суми грошових зобов`язань з податку на прибуток.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві на користь Акціонерного товариства «Альтбанк» суму надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1 328 417 грн.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства «Альтбанк» та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Костюк Л.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 19.09.2022 р.