Справа № 440/13588/21
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 р. Справа № 440/13588/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Ясиновський І.Г.) від 01.12.2021 року по справі №440/13588/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 806 від 10.06.2021 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років та скасувати його;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняти нове рішення про призначення позивачу пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати позивачу пенсію за вислугу років та виплатити її з дня звернення до нього, тобто починаючи з 27.07.2020, з нарахуванням компенсації втрати частини доходу згідно закону.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак, пенсійний орган протиправно відмовив йому у призначенні пенсії. Наголосив на тому, що до спірних відносин слід застосовувати положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції до внесення змін Законами №213 та №911), якою передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Викладене, підтверджено рішенням суду, однак при повторному розгляді його заяви відповідачем відмовлено у призначенні позивачу пенсії за вислугу років. Позовні вимоги також обґрунтовані посиланням на те, що пенсійний орган безпідставно відмовив у призначенні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику освіти при наявності необхідного спеціального стажу, адже зміни до цього закону щодо встановлення додаткових вимог про досягнення певного віку визнані неконституційними.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 806 від 10.06.2021 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років.

Зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити позивачу пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, з 24.07.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років, оскільки підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії є відповідна заява особи та додані до неї документи. Вказує, що позивач не звертався до УПФУ із заявою встановленого зразку, а звернувся із заявою довільної форми з проханням розглянути подані ним документи, які були розглянуті управлінням у порядку Закону України "Про звернення громадян" та надано відповідь по суті порушеного питання. Зазначив, що позивачем не дотримано порядок подання документів для призначення пенсії за вислугу років, а тому управлінням не приймалося рішення про відмову у призначенні пенсії. За таких обставин, відповідач вважає, що заявлений позов є передчасним та необґрунтованим, оскільки позивач із заявою про призначення пенсії встановленого зразка із необхідними документами до ГУ ПФУ в Полтавській області не звертався, натомість, надав письмове звернення про розгляд документів для отримання пенсії. Також вказує, що згідно з п. 2-1 Прикінцевих положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ набрав чинності 11.10.2017 р.Таким чином, аналіз змісту пункту 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дозволяє прийти до висновку про те, що пенсія за вислугу років згідно з статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" може бути призначена лише особам, які мають стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений відповідними статтями Закону України "Про пенсійне забезпечення", станом на 11.10.2017 р. Натомість, обрахунок стажу позивача показав, що станом на 11.10.2017 р. тривалість спец.стажу складає 25 років 10 місяців 4 дні при необхідних не менше 26 років 6 місяцях. На підставі цього, вважає, що станом на 11.10.2017 р. позивач не мав спеціального стажу роботи необхідного для призначення йому пенсії за вислугу років.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 року відкрито апеляційне провадження по справі та призначено апеляційний розгляд даної справи у відкритому судовому засіданні.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, який діє на теперішній час.

Харківська міська територіальна громада входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (зі змінами).

У зв`язку з бойовими діями на території Харківської області призначене судове засідання не відбулося.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2022 року запропоновано учасникам справи висловити позицію стосовно можливості розгляду справи у порядку письмового провадження протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

12.08.2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській областінадійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

16.09.2022 року від позивача надійшла заява, в якій він не заперечував щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2022 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював з 08.09.1983 по 31.08.1984 вчителем групи продовженого дня Новоселицької 8-річної школи, з 01.09.1984 по 19.08.1985 - учителем початкових класів Новоселицької 8-річної школи, з 20.08.1985 по 30.08.1987 - директором і вчителем історії Слюзівської восьмирічної школи, з 13.08.1987 по 02.06.2005 - директором Дем`янівської восьмирічної школи, з 02.09.2013 по 03.01.2019 - вчителем історії Дем`янівської ЗОШ І-ІІ ст., та з 06.02.2019 працює вчителем історії Дем`янівської ЗОШ І-ІІ ст, що підтверджується записами трудової книжки позивача.

27.07.2020 позивач засобами поштового зв`язку звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 24.07.2020 (вх. №4251/Ж-1600-20), в якій просив призначити йому пенсію за вислугою років, зазначивши, що педагогічний стаж на момент звернення становить більш ніж 27 років. До заяви позивачем додано: копію паспорта та ідентифікаційного коду; копію трудової книжки; копію архівної довідки №01-18/79 від 23.06.2020.

Листом від 07.08.2020 №4450-4251/Ж-02/8-1600/20, розглянувши звернення ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років, ГУ ПФУ в Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років з огляду на відсутність відповідного педагогічного стажу.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року у справі №440/792/21 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області стосовно не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.07.2020 (вх. №4251/Ж-1600-20 від 27.07.2020) про призначення пенсії за вислугу років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.07.2020 (вх. №4251/Ж-1600-20 від 27.07.2020) про призначення пенсії за вислугу років згідно з вимогами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 , із прийняттям відповідного рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн 00 коп.

На виконання судового рішення, відділом призначення пенсій (Семенівський район) Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10 червня 2021 року № 806 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно звернення від 24.07.2020 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років та надання заяви з документами з недотриманням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. Також зазначено, що Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі № 440/792/21 не містить зобов`язань, покладених на органи Пенсійного фону про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Не погоджуючись із правомірністю відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 04.06.2019 №2-р/2019, зміни до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, внесені законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, втратили чинність з 04.06.2019.

Позивач звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії 24.07.2020, а тому на момент його звернення положення пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII мали бути застосовані відповідачем у редакції, чинній до внесення до нього змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII.

Чинною до 01.04.2015 редакцією пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, яка відновила свою дію з 05.06.2019 з огляду на визнання неконституційними змін до цієї норми, було визначено лише одну умову для призначення працівнику освіти пенсії за вислугу років - наявність спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років (24.07.2020), стаж роботи позивача як працівника освіти становив понад 26 років, є підставою для призначення йому пенсії за віком відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, а тому оскаржуване рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку призначити позивачу пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, з 24.07.2020.

Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд дійшов висновку про їх передчасність.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги стосуються оскарження рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, позивачем рішення суду не оскаржувалося, судом апеляційної інстанції переглядається судове рішенні в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ст. 308 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Згідно з п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909, розділом 1 якого визначено, що робота на посадах учителя або директора загальноосвітнього навчального закладу дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VIII) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 911-VIII) внесені зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема у пункті "е" в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років і"; доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим. Отже, пункт "е" у зазначеній редакції визначав, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

В наведеному рішенні, суд конституційної юрисдикції також зазначив, що внесення змін Законом № 213 до оспорюваних положень Закону № 1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону № 1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону № 1788. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону № 1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

З зазначеного вбачається, що починаючи з 04.06.2019 р. при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII, пенсійний орган має керуватися вказаною нормою в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII, яка визначала право працівників освіти на отримання пенсії за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років незалежно від віку.

При цьому, згідно з п. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII набрав чинності 11.10.2017 року.

Таким чином, при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» п. 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11.10.2017 року та, в цьому випадку, становити не менше 25 років.

Судовим розглядом встановлено та про це вказувалося самим відповідачем, що станом на 11.10.2017 р. стаж позивача, як працівника освіти, становив 25 років 10 місяців 4 дні.

При цьому, позивач продовжував працювати на посаді вчителя історії Дем`янівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів до 03.01.2019 та з 06.02.2019 по 30.08.2019, що підтверджено записами у трудовій книжці, а також не заперечується відповідачем.Отже, на момент звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років (24.07.2020) стаж його роботи як працівника освіти становив понад 26 років (згідно наведеного у відзиві представником відповідача розрахунку - 26 років 10 місяців) /а.с. 36/.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на момент звернення до відповідача позивач мав достатній спеціальний стаж роботи, що дає йому право на призначення пенсії за вислугу років.

Доводи апелянта стосується виключно відсутності у позивача необхідного спеціального (педагогічного) стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, - 26 років 06 місяців станом на 11.10.2017 р., та спростовані приведеними вище висновками суду.

Посилання відповідача на те, що положення Закону №1788-XII в частині визначення права на пенсію за вислугу років за наявності спеціального стажу роботи з урахуванням змін, внесених законом №213-VIII, залишились незмінними, є безпідставними, оскільки резолютивна частина Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 містить висновок про визнання неконституційними всіх без виключення змін, внесених до статті 55 Закону №1788-XII законами №№ 213-VIII та 911-VIII.

Колегія суддів також відхиляє доводи відповідачаз приводу невідповідності наданої позивачем заяви встановленій формі, оскільки зміст заяви позивача очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

У постанові від 27.11.2019 по справі № 748/696/17 Верховний Суд зазначив, що у випадку коли заява очевидно дає змогу оцінити намір заявника (пенсіонера), відмова у її розгляді по суті з огляду на невідповідність встановленій формі вважатиметься надмірним формалізмом, наслідком чого є порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Крім цього судом встановлено, що відповідач однозначно був обізнаний із наміром позивача домогтися саме перерахунку пенсії, а не реалізувати передбачене нормами Законом України «Про звернення громадян» загальне право направляти звернення органу державної влади. Відтак, аргументи відповідача про невідповідність заяви позивача встановленій формі, оцінюються судом критично.

Викладене підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили, у справі №440/792/21, відтак у межах даної справи під сумнів не ставиться.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 806 від 10.06.2021 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років є неправомірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

За таких обставин, враховуючи протиправність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язкупризначити позивачу пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, з 24.07.2020.

При цьому, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки відповідачем не оскаржено, а апеляційна скарга відповідача відповідних доводів в цій частині не містить.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 по справі №440/13588/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя Н.С. Бартош
Судді А.М. Григоров З.Г. Подобайло