Справа № 240/193/22
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Житомир справа № 240/193/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

зобов"язати відповідача призначити пенсію із зниженням пенсійного віку, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу звернення із заявою про призначення пенсії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив їй у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, оскільки підтвердити відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум в колгоспі неможливо, оскільки згідно архівної довідки Корецької міської ради до архівного відділу не передані документи фонду №5 СВК "Надслучанський", а тому період роботи в КСП "Устянське" має бути зарахований у стаж, так як від помилки державного органу особа не має нести збитки. Крім того, Фермерське господарство " ОСОБА_2 " за реєстровано в органах Пенсійного фонду України з 14.04.1993 як платник страхових внесків та зняте з обліку в 2014 році, що підтверджує факт сплати страхових внесків.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що за наданим документами до страхового стажу Позивача не зараховані періоди трудової діяльності з 05.06.1993 по 29.12.1999 в колгоспі "Устянське", оскільки відсутні довідки про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі, а також довідка про реорганізацію підприємства; з 01.06.2001 по 30.11.2001, з 01.06.2002 по 29.11.2002, з 02.06.2003 по 28.11.2003 у сільському фермерському господарстві " ОСОБА_3 ", так як відсутня довідка про сплату страхових внесків за ці періоди, що передбачено ст.34 Закону України "Про фермерське господарство" №97З-IV від 19.06.2003 року. Тобто позивач не подала належні документи, визначені Порядком, згідно яких можливо підтвердити стаж за періоди трудової діяльності з 05.06.1993 по 29.12.1999, з 01.06.2001 по 30.11.2001, з 01.06.2002 по 29.11.2002, з 02.06.2003 по 28.11.2003.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Сторонами не оспорюється, що позивач має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

13.10.2021 позивач, звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом від 25.10.2021 відповідач повідомив про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку.

У листі повідомлено, що за наданим документами до страхового стажу позивача не зараховані періоди трудової діяльності з 05.06.1993 по 29.12.1999 в колгоспі "Устянське", оскільки відсутні довідки про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі, а також довідка про реорганізацію підприємства;

- з 01.06.2001 по 30.11.2001, з 01.06.2002 по 29.11.2002, з 02.06.2003 по 28.11.2003 у сільському фермерському господарстві " ОСОБА_3 ", так як відсутня довідка про сплату страхових внесків за ці періоди, що передбачено ст.34 Закону України "Про фермерське господарство" №97З-IV від 19.06.2003 року.

Таким чином страховий стаж становить 16 років 2 місяці 17 днів. Наявний страховий стаж недостатній для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому у призначенні пенсії за віком відмовлено через відсутність необхідного стажу роботи - 23 роки.

Позивач вважає таку відмову протиправною, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 55 Закону № 796 визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зниженням пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Тому, відповідно до статті 55 Закону № 796, при призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років (у разі документального підтвердження права на відповідне зниження) необхідний страховий стаж повинен становити 23 роки (28-5) для потерпілих 4 категорії.

Згідно ст. 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, а саме:

- потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, вік виходу на пенсію зменшується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років та при умові, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Предметом спору є відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Підставою для відмови стало не зарахування до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності з 05.06.1993 по 29.12.1999 в колгоспі "Устянське", оскільки відсутні довідки про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі, а також довідка про реорганізацію підприємства та періоду з 01.06.2001 по 30.11.2001, з 01.06.2002 по 29.11.2002, з 02.06.2003 по 28.11.2003 у сільському фермерському господарстві " ОСОБА_3 ", так як відсутня довідка про сплату страхових внесків за ці періоди, що передбачено ст.34 Закону України "Про фермерське господарство" №973-IV від 19.06.2003 року.

Позивач вважає, що відповідач повинен був зарахувати суцільно період роботи з 05.06.1993 по 29.12.1999 в колгоспі "Устянське", оскільки він не повинен нести відповідальність за неподання до архіву документів про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі.

Суд такі доводи оцінює критично, з огляду на таке.

За приписами п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз викладених вище правових норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.

Отже, інші документи необхідні для підтвердження трудового стажу лише за відсутності трудової книжки або у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

З наданої до матеріалів справи копії трудової книжки вбачається, що така взагалі не містить записів про спірний період роботи позивача з 05.06.1993 по 29.12.1999. Записи починаються лише з 01.06.2001 року.

Отже, у зв"язку з відсутністю записів у трудовій книжці про період роботи позивача з 05.06.1993 по 29.12.1999, для зарахування такого періоду до страхового стажу позивачу необхідно було надати уточнюючі довідки визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993 року №637.

Відповідно до наданої до матеріалів справи позивачем архівної довідки архівного відділу Рівненської РДА від 22.10.2021 колгосп "Заповіт Ілліча" с.Устя Корецького району Рівненської області реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство "Устянське" с.Устя (протокол від 19.02.1993 № 1 загальних зборів членів колгоспу).

КСП "Устянське" реорганізоване у сільськогосподарський виробничий кооператив "Надслучанський" с. Устя (протокол від 24.12.1999 № 3 загальних зборів).

При цьому, на підтвердження своїх вимог позивач надав архівний витяг із протоколу засідання правління Колгоспу "Заповіт Ілліча" №7 від 29.06.1993 та із протоколу засідання правління КСП "Устянське №8 від 22.11.1997.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у витязі з протоколу засідання правління колгоспу "Заповіт Ілліча" слідує, що позивача прийнято в члени колгоспу 29.06.1993, оскільки протокол датований 29.06.1993, тоді як позивач просить зарахувати до страхового стажу роботу в колгоспі починаючи з 05.06.1993.

Дані про те, що позивач була прийнята в члени колгоспу з 05.06.1993 у матеріалах справи відсутні.

Крім того, суд відмічає, що відповідно до архівної довідки архівного відділу Рівненської РДА від 22.10.2021 Колгосп "Заповіт Ілліча" с.Устя Корецького району Рівненської області реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство "Устянське" с. Устя (протокол від 19.02.1993 № 1 загальних зборів членів колгоспу).

Тобто, станом на 29.06.1993 колгосп "Заповіт Ілліча" уже був реорганізований у КСП "Устянське".

У протоколі засідання правління КСП "Устянське №8 від 22.11.1997 зазначено, що ОСОБА_1 знову прийнята на роботу в бригаду.

Таким чином, зазначені у вказаному протоколі дані дають підстави для висновку, що позивача знову було прийнято на роботу в КСП "Устянське", що в свою чергу свідчить про те, що позивач починаючи з 29.06.1993 безперервно не працювала на даному підприємстві.

Жодних інших даних про період роботи позивача вказані витяги протоколів не містять.

Відповідно до архівної довідки архівного відділу Рівненської РДА від 22.10.2021 КСП "Устянське" реорганізоване у сільськогосподарський виробничий кооператив "Надслучанський" с. Устя (протокол від 24.12.1999 № 3 загальних зборів).

Факт роботи в СВК "Надслучанський" нічим не підтверджено.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що надані до матеріалів справи архівний витяг із протоколу засідання правління колгоспу "Заповіт Ілліча" №7 від 29.06.1993 та із протоколу засідання правління КСП "Устянське №8 від 22.11.1997, а також архівна довідка архівного відділу Рівненської РДА від 22.10.2021 суперечать одна одній, а відтак, викладена у них інформація судом оцінується критично.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини, суд не бере до уваги доводи позивача, що витяг із протоколу засідання правління колгоспу "Заповіт Ілліча" №7 від 29.06.1993 та із протоколу засідання правління КСП "Устянське №8 від 22.11.1997 підтверджує відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум в колгоспі, оскільки його є суперечливими та не можуть бути підтвердженням факту роботи в колгоспі суцільно у період з 05.06.1993 по 29.12.1999, як просить позивач.

Також суд не бере до уваги посилання позивача на те, що до архівного відділу не передані документи фонду №5 СВК "Надслучанський", а тому період роботи в КСП "Устянське" має бути зарахований у стаж, оскільки з огляду на досліджені матеріали справи, позивачем належним доказами не підтверджено, що вона безперервно починаючи з 05.06.1993 по 29.12.1999 працювала в колгоспі "Заповіт Ілліча", КСП "Устянське" та в СВК "Надслучанський".

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача, що позивач не надав належні документи, згідно яких можливо було б підтвердити стаж трудової діяльності у період з 05.06.1993 по 29.12.1999.

Щодо періоду з 01.06.2001 по 30.11.2001, з 01.06.2002 по 29.11.2002, з 02.06.2003 по 28.11.2003 у сільському фермерському господарстві " ОСОБА_3 ".

Зазначені періоди не зараховані, так як відсутня довідка про сплату страхових внесків за ці періоди, що передбачено ст.34 Закону України "Про фермерське господарство" №97З-IV від 19.06.2003 року.

Суд зазначає, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення певного періоду до страхового стажу за порушення, яке вчинене платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, суд погоджується з доводами позивача, що відповідальність за несплату у страхових внесків несе страхувальник та відсутність відповідних даних не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач оскаржує саме відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, якою їй було відмовлено у зв"язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а не зарахування певних періодів.

Оскільки позивачем не надано належних документів, для підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, тому право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796 відсутнє.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб"єктом владних повноважень доведено суду правомірність своїх дій, а тому позов є безпідставний та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул. О.Ольжича, 7, Житомир, 10003, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос