Справа № 160/14516/22
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

21 вересня 2022 року Справа 160/14516/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Златін С.В., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області , в якій просить: визнати протиправним та скасувати п.1 наказу № 2201к від 29.12.2021 року в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 05.01.2022 року № 9 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та визначення суми відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчено;

поновити позивача на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 4 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області;

стягнути з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яку рахувати з 05.01.2022 року до дати фактичного поновлення позивача на посаді

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку звернення з позовом до суду.

Заява про поновлення строку звернення з позовом до суду обгрунтована наступним:

оскаржувані накази позивач отримав лише 05.01.2022 року, а тому строк звернення з позовом до суду сплив 05.02.2022 року;

04.02.2022 року адвокатом позивача подано даний позов до суду, однак ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у справі № 160/2938/22 позовну заяву повернуто позивачу;

03.05.2022 року адвокат позивача повторно поданий даний позов до суду, однак ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 року у справі № 160/6348/22 позовну заяву повернуто позивачу;

позивач не отримував вчасно копії ухвал Дніпропетровського окружного адміністративного суду, що завадило йому усунути недоліки позовної заяви;

позивач вважає, що Дніпропетровський окружний адміністративний суд протиправно повернув позов, оскільки підстави для повернення позовної заяви не є обгрунтованими;

запровадження на території України воєнного стану є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду, суд встановив наступне.

У відповідності до вимог ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно п. 17 ч.1 ст. 4 КАС України публічна служба це професійна діяльність в т.ч. і прокурорів.

Чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Позивач отримав оскаржувані накази 05.01.2022 року, що вказує сам позивач у позовній заяві та клопотанні про поновлення строку звернення з позовом до суду.

За вказаних обставин строк звернення з позовом до суду для позивача сплив 06.02.2022 року.

Даний позов до суду подано 15.09.2022 року, тобто після спливу більш як семи місяців з моменту спливу строку звернення з позовом до суду.

Судом встановлено, що позивач раніше неодноразово звертався з даним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, а саме:

ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у справі № 160/2938/22 позовну заяву повернуто позивачу;

ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 року у справі № 160/6348/22 позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач не оскаржував апеляційному порядку ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у справі № 160/2938/22 та від 05.07.2022 року у справі № 160/6348/22, а тому доводи позивача про необгрунтованість повернення позовної заяви суд відхиляє.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України», у рішенні віл 26.04.2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», від 14.10.2013 року у справі «Трух проти України» вказує, що сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також суд окремо наголошує на тому, що позивач для подання двох позовних заяв до суду, які були повернуті ухвалами суду, скористався професійною правничої допомогою адвоката, який на думку суду, повинен був з розумним інтервалом часу цікавитися провадження у справі позивача.

Суд зазначає, що сам факт запровадження на території України воєнного стану з 24.02.2022 року не сам по собі підставою для поновлення строку на подання позову до суду, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливлення учасником судового процесу виконання процесуальних дій протягом установленого законом строку (аналогічну позицію займає Верховний Суд в ухвалі 21.07.2022 року у справі № 127/2897/13-ц).

На такі обставини позивач не посилається ані у позовній заяві, ані у клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду, а зазначає лише про запровадження воєнного стану на всій території України як на поважну причину пропуску строку звернення з позовом до суду.

Будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Позивач двічі подавав даний позов до Дніпропетровського окружного адміністративного суд, а тому суд вважає, що у позивача були відсутні будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини, які позбавляли позивача можливості подати позов до суду, в т.ч. і під час воєнного стану.

Таким чином, суд на підставі позовної заяви та доданої до нього заяви про поновлення строку звернення з позовом до суд не знайшов підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із заявленими позовними вимогами.

При цьому, з позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення з позовом до суду не вбачається та суд не може самостійно встановити інших причин пропущення позивачем строку звернення до суду ніж ті, які вказані позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення з позовом до суду.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, а причини пропуску такого строку не визнані судом поважними, то суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху.

Керуючись ст. 123, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без руху.

Встановити позивачу строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків шляхом надання до канцелярії суду:

- надати суду заяву про поновлення строку звернення з позовом до суду, у якому вказати інші підстави для поновлення строку звернення з позовом до суду

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від ухвали про повернення заяви згідно до вимог ст.ст. 294, 295 КАС України та набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 КАС України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.В. Златін