Справа № 380/4164/22
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/4164/22
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

20 вересня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури і туризму Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Відділу освіти, культури і туризму Турківської міської ради Самбірського району Львівської області (місцезнаходження: 82500, Львівська область, Самбірський район, м. Турка, вул. С. Стрільців, 23, ) (далі відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене Протоколом №2 від 03.02.2022 засідання конкурсної комісії з конкурсного відбору на заміщення вакантної посади директора комунального закладу «Публічна бібліотека» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 03.02.2022 на засіданні конкурсної комісії з проведення конкурсу на зміщення посади директора комунального закладу «Публічна бібліотека Турківської міської ради», було вирішено визначити переможцем конкурсу на заміщення посади директора ОСОБА_3 . Рішення комісії оформлене протоколом № 2 від 03.02.2022. Вважає, що результати конкурсного відбору на заміщення вакантної посади директора КЗ «ПБ Турківської МР» є недійсними, оскільки конкурс відбувся з грубим порушенням законодавства, а тому рішення, прийняте за результатами його проведення, є протиправним та підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Протоколом № 1 засідання Комісії від 25 січня 2022 року допущено до участі у конкурсі ОСОБА_1 . Іншого кандидата - ОСОБА_3 допущено до участі не було з підстави того, що документи ОСОБА_3 не відповідають кваліфікаційним вимогам Положення про проведення Конкурсу. В Протоколі № 2 зазначено, що документи, необхідні до участі у конкурсі були подані ОСОБА_3 протягом 30 днів з дня оголошення конкурсу, а саме, виписка оцінок Самбірського фахового коледжу культури і мистецтв від 25.01.2022 № 15 та рекомендаційний лист Львівської обласної бібліотеки для дітей від 24.01.2022 подані ОСОБА_3 після завершення терміну подачі документів, що не відповідає вимогам Положення про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади директора комунального закладу «Публічна бібліотека Турківської міської ради» та Закону України «Про культуру».

Зазначає, що з результатів голосування комісії вбачається упередженість її членів, що стосується допущення до другого етапу конкурсу 03.02.2022 ОСОБА_3 . Як стало відомо позивачці до складу комісії було затверджено осіб, які перебувають у близьких стосунках із ОСОБА_3 , зокрема куми та сусіди, що прямо порушує вимоги Закону щодо персонального складу комісії.

З цих підстав вважає, що результати конкурсу, оформлені Протоколом № 2 від 03.02.2022, прямо порушують умови Положення про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади директора комунального закладу «Публічна бібліотека» Турківської міської ради Львівської області та суперечать ст.ст. 21-214 ЗУ «Про культуру», Положенню про проведення конкурсу на зміщення посади директора комунального закладу «Публічна бібліотека Турківської міської ради», а також грубо порушують права та інтереси Позивачки, тому мають бути визнані судом протиправними та незаконними.

Ухвалою від 21.02.2022 суддя відмовив у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 22.02.2022 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ) (далі третя особа, ОСОБА_3 ).

Від третьої особи 13.03.2022 надійшли пояснення. Зазначає, що подання копії документа про рівень володіння державною мовою, який зазначено у п. 2 розділу V Положення про проведення конкурсу, положеннями Закону України «Про культуру» не передбачено. Водночас, третя особа вказує, що нею було надано підтвердний документ про володіння державною мовою, а саме виписка оцінок Самбірського культурно-освітнього училища від 13.01.2022 № 5, у якому з вини Самбірського культурно- освітнього училища, була допущена технічна помилка, а саме не зазначена дисципліна «українська мова». Проте, на пропозицію членів конкурсної комісії третьою особою була надана копія виписки оцінок від 25.01.2022 № 15, де були внесені відповідні зміни. Щодо рекомендаційних листів зазначає, що нею вчасно надано 2 рекомендаційні листи довільної форми, зокрема від: керівника сектору культури і туризму Турківської міської ради та колективу КЗ «Публічна бібліотека Турківської МР». На прохання членів конкурсної комісії було додано рекомендаційний лист Львівської обласної бібліотеки для дітей від 24.01.2022. Також вказує, що твердження позивачки щодо упередженості членів конкурсної комісії, зокрема стосовно близьких стосунків із ОСОБА_3 , є неправдивими, оскільки персональний склад конкурсної комісії формував відділ освіти, культури і туризму Турківської міської ради, згідно з вимогами ст. 21-3 Закону України «Про культуру» та розділу IV Положення про проведення конкурсу. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Сторони та третя особа належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач станом на дату розгляду справи відзиву на позовну заяву не подав.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового засідання. Від представника позивачки 16.05.2022 надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Відповідач участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі його представника до суду не надходило.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без її участі до суду не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).

Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами п.10 ч.1 ст.4 та ч.9 ст.205 КАС України подальший розгляд справи судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.

При розгляді справи, суд керувався таким.

Відповідно до ч. 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.5 ст.5 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «публічно-правовий спір» означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ст.4 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пункт 18 частини 2 статті 1 Закону України «Про культуру» від 14.12.2010 N 2778-VI (далі - Закон № 2778-VI) визначає, що працівник культури (працівник у сфері культури) - професійний творчий працівник або працівник закладу культури чи інша фізична особа, яка провадить діяльність у сфері культури.

Згідно з ч. 1 статті 21 Закону № 2778-VI керівники державних та комунальних закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком на п`ять років за результатами конкурсу.

Відповідно до вимог статті 21-1 Закону № 2778-VI керівником державного чи комунального закладу культури може бути особа, яка має вищу освіту, стаж роботи у сфері культури не менше трьох років, володіє державною мовою та здатна за своїми діловими і моральними якостями, освітнім і професійним рівнем виконувати відповідні посадові обов`язки.

Суд зазначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише на ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Разом з цим, при наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон №889-VІІІ).

Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону №889-VІІІ державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апарату (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби.

Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 по справі №815/6096/17 (К/9901/49528/18), провадження № 11-1282апп18.

У підпункті 4.2 пункту 4 Рішення від 14.12.2011 №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті2, пункту 2 частини третьої статті17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті110, частини другої статті236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 34,17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) Конституційний Суд України зазначив, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Зі змісту встановлених обставин справи на наведених приписів законодавства випливає, що посада директора комунальної установи освіти не є посадою державного (місцевого) органу та його апарату, а робота на ній не належить до публічної служби.

Нормативний підхід до розуміння наведених вище норм процесуального права в контексті конкретних обставин справи дає підстави вважати, що відносини, які склалися між Відділом освіти, культури і туризму Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, його посадовими особами та ОСОБА_1 , не пов`язані з питаннями прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення з неї, а стосуються підстав та умов укладання строкового трудового договору (контракту), стороною в якому (роботодавцем) є орган місцевого самоврядування. Спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, є трудовим і має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Також оскарження особою, яка не є учасником цих трудових відносин, рішення органу місцевого самоврядування щодо призначення іншої особи на посаду, яка не належить до публічної служби, не змінює юридичних характер спірних правовідносин та, відповідно, юрисдикцію цієї справи.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №531/1197/15-а.

З урахуванням наведеного, з огляду на відсутність спору між позивачем та суб`єктом владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим та на нього не поширюється юрисдикція адміністративного суду.

Окрім того, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п.24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006, заяви №29458/06 і №29465/04).

Таким чином, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" (належним судом) у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Водночас, згідно з вимогами ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює позивачці про віднесення цієї категорії справ до юрисдикції загального суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі слід закрити.

Керуючись ст.ст.132, 238, 243, 248, 250, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури і туризму Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Р.І. Кузан