Справа № 140/4757/22
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4757/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання дій протиправними щодо нарахування та виплати з 29.01.2020 по 28.04.2022 грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних і додаткових як учаснику бойових дій відпусток при звільненні, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних і додаткових як учаснику бойових дій відпусток при звільненні, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова №704);

визнання протиправними дії щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту відповідно до підпункту 8 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та зобов`язання здійснити нарахування і виплату одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту відповідно до підпункту 8 пункту б Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи з дев`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2019 рік станом на 01 січня 2019 року (1 921 гривня);

визнання протиправною бездіяльності щодо не визначення та не надання відповідного часу (іншого дня) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї, за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини в умовах особливого періоду відповідно до пункту З розділу II Інструкції про організацію у Збройних Силах України соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їхніх сімей, працівників Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 19.01.2016 № 27, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.03.2016 за № 478/28608;

стягнення майнової шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень особистим немайновим правам в розмірі 55 889,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2019 він був прийнятий на військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаду головного сержанта командира відділення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону строком на 3 роки та наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 28.04.2022 № 103 виключений із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 28.04.2022.

Позивач вказує, що під час проходження служби у період з 29.01.2020 по день звільнення, відповідач йому не вірно встановив розмір посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме неправильно застосував розрахункову величину для обчислення їх розміру, від яких в свою чергу залежить обчислення щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а також грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових як учаснику бойових дій відпусток при звільненні, що призвело до виплати грошового забезпечення в значно меншому розмірі.

Так, у пункті 4 Постанови №704 вказано, що розміри посадових окладів, окладів за військовими, спеціальними званнями військовослужбовців , осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня календарного року, але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно із додатками №1,12,13,14.

Таким чином передбачалось, що посадові оклади осіб начальницького складу податкової міліції головних управлінь в областях будуть пов`язані із розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб чи розміром мінімальної заробітної плати, встановлених Законом України Про Державний бюджет України на 01 січня календарного року, які щорічно змінюються в сторону збільшення.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова №103) були внесені зміни до ряду нормативних актів в тому числі і до пункту 4 Постанови №704 виклавши її в наступній редакції: «Установити що розміри посадових окладів, окладів за військовим, спеціальним званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатком №1,12,13,14».

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним пункт 6 Постанови №103, якою були скасовані і внесені зміни до пункту 4 Постанови №704.

Отже, з дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 виникли підстави для перерахунку грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 704 у наведеній редакції до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 103.

Поряд з тим, пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-V1H «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 01.01.2017, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Проте, посадовий оклад та оклад за військовим званням з 29.01.2020 по 28.04.2022 визначались відповідачем, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 відповідно.

Тобто, відповідач при виплаті грошового забезпечення застосував нечинну (скасовану у судовому порядку) норму, яка визначала розмір посадових окладів, окладів за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Неправильне обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням вплинуло на розмір щомісячних основних (надбавки за вислугу років) і додаткових (надбавки за особливості проходження служби; премії) видів грошового забезпечення, одноразових додаткових (грошової допомоги на оздоровлення; грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні) видів грошового забезпечення, а також грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні.

Крім цього, позивач зазначає, що в лютому 2022 року звернувся до відповідача із рапортом про виплату одноразової грошової допомоги, за результатами розгляду якого відповідачем 26.02.2020 було виплачено цю допомогу у розмірі 15 620,13 грн. Однак, пізніше відповідач зобов`язав позивача повернути дану допомогу з мотивів відсутності правових підстав для її отримання. Так, відповідач зазначив, що відповідно до абзацу 7 пункту 4 розділу XXII Порядку № 260 одноразова грошова допомога не виплачується, зокрема, у разі підписання контракту для проходження військової служби у Збройних Силах України особами, звільненими зі служби в правоохоронних органах.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними з огляду на наступне. Підпунктом 8 пункту 6 Постанови №704 постановлено виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах: особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. В силу приписів пункту 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Так, нормами підпункту 8 пункту 6 Постанови № 704 встановлено дві обов`язкових умови для отримання одноразової грошової допомоги: підписання контракту після того, як норма набрала чинності; підписання контракту вперше. Інших умов, як-то не проходження до укладення контракту служби в правоохоронних органах, цією постановою не визначено. Зазначений у Постанові № 704 перелік умов для отримання одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. При цьому, в силу приписів п. 8 Постанови № 704 змінювати такі умови дозволено виключно актами Кабінету Міністрів України, а відтак, дані умови не можуть бути звужені чи розширені актами Міністерства оборони України.

Разом з тим, пунктом 3 Постанови № 704 постановлено виплату грошового забезпечення військовослужбовцям здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони України. Таким чином, даною постановою Міністерству оборони України делеговано право встановлювати лише порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.

Проте, всупереч приписам пункту 8 Постанови № 704, Міністерство оборони України абзацом 7 пункту 4 розділу XXII Порядку № 260 визначило додаткову умову для виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги після підписання першого контракту, а саме, підписання контракту особами, які не звільнялись зі служби в правоохоронних органах, а відтак, дана умова не може братись до уваги, оскільки її визначено органом державної влади, який не мав на це відповідних повноважень.

За таких обставин норми абзацу 7 пункту 4 розділу XXII Порядку № 260 в частині невиплати одноразової грошової допомоги у разі підписання контракту для проходження військової служби у Збройних Силах України особами, звільненими зі служби в правоохоронних органах, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Позивач зазначає, що право на виплату одноразової грошової допомоги виникло у нього 22.03.2019 після набрання чинності Постановою № 704 та укладення першого контракту з Військовою частиною НОМЕР_1 строком на 3 роки. До укладення вищевказаного контракту будь-яких інших контрактів в тому числі з правоохоронними органами мною не укладалось, а відтак, на підставі підпункту 8 пункту 6 Постанови № 704 має право на отримання даної допомоги.

Крім цього, позивач в період з 31.07.2020 по 30.06.2021 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, що підтверджується відповідною довідкою.

Протягом вищевказаного періоду позивач виконував службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, за які відповідачем інших днів для відпочинку йому надано не було. Вважає, що такими діями відповідачем завдано йому майнову шкоду в розмірі 55889,31 грн, яка повинна бути відшкодована відповідачем в повному обсязі.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6Ппостанови №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704.

Так, відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до постанови № 704, розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 визначено граничну нижню величину, яка береться для розрахунку посадового окладу, що складає розмір прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного року, але не менше 50% мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року. Відтак, у випадку, коли у календарному році, в якому застосовується відповідна норма зазначеного підзаконного нормативно-правового акту, 50% мінімальної заробітної плати перевищують прожитковий мінімум, мінімальна заробітна плата стає розрахунковою величиною для обрахунку посадових окладів.

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі- Закон № 1774-VIII), який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Норми пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття Постанови № 704, так і станом на 29.01.2020, неконституційними не визнавалися.

Водночас, Постанова № 704 є підзаконним нормативно-правовим актом. Юридична сила закону, як джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади.

Відтак, вказаний пункт Постанови № 704 у частині, яка суперечить нормам розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII, не підлягає застосуванню.

Враховуючи те, що норма пункту 3 розділу II Закону №1774-VIII не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи пункту 4 Постанови № 704 у редакції до внесення змін Постановою № 103, правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати відсутні.

Отже, згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу є стала величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Відтак вважає, що відповідач застосовуючи при обчисленні грошового забезпечення таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року діяв правомірно.

Щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту відповідно до підпункту 8 пункту 6 Постанови № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та зобов`язання здійснити нарахування і виплату такої одноразової грошової допомоги зазначає, що Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок 260) затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до п.4 розділу XXII Порядку 260 (в редакції від 07.06.2018, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога не виплачується, зокрема, у разі підписання контракту для проходження військової служби в Збройних Силах України особами, звільненими з військової служби за контрактом або кадрової військової служби офіцерського складу, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах.

Оскільки до підписання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, яке мало місце 22.03.2019, позивач проходив службу в правоохоронних органах, тому нарахування та виплата ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту не передбачалась.

Щодо не визначення та не надання відповідного (іншого) дня для відпочинку зазначає, що інший час для відпочинку надавався військовослужбовцям за їх проханням, на підставі поданих рапортів.

Підстави та порядок отримання іншого часу для відпочинку у разі, коли військовослужбовець виконував службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, доводився до усіх військовослужбовців військової частини. Однак, відповідного рапорту позивач не подавав.

Вказане свідчить про те, що позивач з власної ініціативи не скористався наданим йому правом отримати інший час для відпочинку за вихідні, святкові та неробочі дні, у які він виконував службові обов`язки. І якщо позивач вважає, що унаслідок неотримання іншого часу для відпочинку за вихідні, святкові та неробочі дні, у які він виконував службові обов`язки, йому була завдана матеріальна шкода, то це сталося виключно внаслідок бездіяльності його самого.

За таких обставин посилання позивача на положення частини першої статті 1173 ЦК України є безпідставними.

Враховуючи вищевказані доводи вважає, що командування військової частини НОМЕР_1 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач у відповіді на відзив не погодився з аргументами відповідача та просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 22.03.2019 був прийнятий на військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаду головного сержанта командира відділення зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону строком на 3 роки (а.с. 10-11).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 28.04.2022 № 103 старшого сержанта за контрактом ОСОБА_1 , головного сержанта командира відділення зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, звільненого наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 28.04.2022 № 148-РС з військової служби у відставку згідно пункту 3 підпункту «б» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, зі зняттям з військового обліку, з 28.04.2022 виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с. 12).

Відповідно до посвідчення від 04.02.2020 серії НОМЕР_3 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а. с. 22).

Позивач, вважаючи порушеним право на належний розмір грошового забезпечення, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) визначені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою №704, яка набрала чинності з 01 березня 2018 року, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1 (далі тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів); схему тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу податкової міліції головних управлінь в областях, м. Києві та органу з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби згідно з додатком 10 (далі схема тарифних розрядів); схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Станом на час прийняття Постанови №704, пункт 4 зазначеної постанови передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

У свою чергу додатки 1, 12, 13, 14 до пункту 4 Постанови №704 містять примітки, у яких в якості розрахункової величини зазначений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

В Додатках 1 та 14 до Постанови №704 у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти. Вказані Додатки також мають примітки пояснювального характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

З 24.02.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб(далі - Постанова №103), пунктом 6 якої у первинній редакції внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема, пункт 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 24.02.2018 змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме: замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленогозакономна1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови № 103, яким вносились зміни до Постанов Кабінету Міністрів України, що додаються, зокрема пункт 4 Постанови №704.

Таким чином, з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 пункт 6 Постанови №103 втратив чинність та була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції.

Як встановлено з матеріалів позовної заяви, зокрема, із довідки про додаткові види грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1993 № 393, виданої ОСОБА_1 за 2020-2022 роки, посадовий оклад позивача як у 2020 році, так і у 2021, 2022 роках розраховувався із застосуванням тарифного коефіцієнта до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Отже, посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року і надалі визначені, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року (у 2020 році, починаючи з 29 січня 2020 року) та не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року (у 2021 році), 01 січня 2022 року (у період з 01.01.2022 по 28.04.2022).

Спірним у даному випадку є питання застосування положень пункту 4 в співвідношенні Примітки Додатку 14 Постанови КМУ № 704, а саме визначення розрахункової величини для обчислення окладу за військовим званням.

Після внесення Постановою КМУ № 103 змін до пункту 4 Постанови КМУ № 704, зміст примітки Додатка 14 до останньої не було приведено у відповідність із нормою пункту 4 цієї Постанови.

Проте, не приведення Кабінетом Міністрів України приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704 у відповідність до змін, що були внесені в пункт 4 цієї ж Постанови, не може бути підставою для обчислення окладу за військовим (спеціальним) званням з використанням у якості розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

При цьому, вказані недоліки були виправлені постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 № 1038, яка застосовується з 01.10.2020.

Примітки до Додатка 14 викладено в такій редакції:

1. Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.

2. Виплата військовослужбовцям окладів за військовими званнями "генерал-полковник", які присвоєні до 1 жовтня 2020 р., зберігається за ними у розмірах, встановлених законодавством.

3. Виплата військовослужбовцям окладів за військовими званнями "старший прапорщик", "старший мічман", "прапорщик", "мічман", "старшина", "головний корабельний старшина", які присвоєні до 1 жовтня 2020 р., зберігається за ними до завершення проведення переатестації у розмірах, встановлених законодавством. .

Поряд із цим суд зазначає, що примітки за своїм змістом та призначенням є такими, що лише роз`яснюють механізм (формулу) обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 № 870 були затверджені Правила підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України (далі - Правила № 870), які визначають загальні підходи до підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України (постанов і розпоряджень), їх форму, структуру та техніко-юридичні особливості розроблення з урахуванням нормопроектувальної техніки.

За змістом пункту 20 вказаних Правил, у структурі проекту положення або іншого нормативно-правового акту, який передбачається затвердити постановою, в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.

Положеннями пункту 2.16 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5, також передбачено, що включення до нормативно-правових актів приміток не допускається, за винятком випадків, якщо необхідно дати визначення будь-якого суміжного поняття або помістити короткий коментар, що допоможе точніше зрозуміти положення, викладені в структурній одиниці нормативно-правового акта. Примітки не повинні містити норм права.

Тобто, примітка до нормативно-правового акту носить інформаційний характер та не може містити норм права.

Крім того, пункт 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774-VІІІ, який набрав чинності 01.01.2017, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Отже, вказаною нормою закону законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі й військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

При цьому, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774-VІІІ, за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови КМУ № 704, у редакції до внесення змін Постановою КМУ № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, суд не вбачає правових підстав для обчислення розміру окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що згідно з Постановою №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 200/3757/20-а, від 11.02.2021 у справі № 200/3774/20-а, від 11.02.2021 у справі № 240/11952/19, від 14.04.2021 у справі №240/12309/20 та від 09.06.2022 у справі № 200/11472/20-а і суд у цій справі не вбачає підстав для відступу від цієї позиції.

За такого правового регулювання та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки розмір посадового окладу встановлюється Кабінетом Міністрів України шляхом прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Суд не має повноважень встановлювати розміри грошового забезпечення працівників, які є іншими, ніж передбачено чинним законодавством та фінансовим забезпеченням відповідного державного органу. Постанова №704 набрала чинності у 2018 році і нею було встановлено, що розмір посадового окладу визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт, тобто розмір прожиткового мінімуму визначається станом на 01 січня 2018 року, та вказаною постановою не передбачено перерахунок розміру посадового окладу щорічно у зв`язку з підвищенням розміру прожиткового мінімуму. Станом на 29 січня 2020 року Кабінетом Міністрів України не приймалось жодного нормативного акту про зміну розміру грошового забезпечення працівників податкової міліції, як обов`язкової передумови для виникнення у відповідача обов`язку перерахунку грошового забезпечення позивача.

Відтак суд приходить до висновку, що відповідач застосовуючи при обчисленні грошового забезпечення таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року діяв правомірно.

Оскільки розмір посадового окладу та окладу за військовим званням позивача обрахований правильно (із застосуванням при обчисленні грошового забезпечення розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01 січня 2018 року), то розмір решти складових його грошового забезпечення (які визначаються з врахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням) теж обрахований відповідачем правильно.

Відтак взаємопов`язані позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати з 29.01.2020 по 28.04.2022 грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних і додаткових як учаснику бойових дій відпусток при звільненні, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року, на відповідні тарифні коефіцієнти та зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення за вказані періоди і провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум до задоволення не підлягають.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту відповідно до підпункту 8 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та зобов`язання здійснити нарахування і виплату вказаної грошової допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 встановлено виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

На виконання статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» Міністерством оборони України 07.06.2018 прийнято наказ №260, яким затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку № 260, цей порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту передбачена розділом ХХІІ Порядку № 260.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХІІ Порядку № 260 одноразова грошова допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту виплачується: особам, які приймаються на посади рядового складу строком на 3 роки; особам, які приймаються на посади сержантського і старшинського складу строком на 3 роки і більше; особам, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком на 1 рік і більше; особам, які підписали контракт строком на 5 років і більше, із числа військовослужбовців, призначених на посади осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу після закінчення вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (підготовка яких здійснюється за державним замовленням), за умови вступу до виконання обов`язків за цими посадами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 260 виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира.

Пунктом 4 розділу ХХІІ Порядку № 260 визначено, що одноразова грошова допомога не виплачується:

особам рядового складу, які в період проходження військової служби за контрактом уклали контракт про проходження військової служби на посадах сержантського та старшинського складу;

особам сержантського та старшинського складу, яких у період проходження військової служби за контрактом прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу;

особам офіцерського складу, які в період проходження кадрової військової служби в добровільному порядку виявили бажання проходити військову службу за контрактом;

у разі продовження військової служби за новим контрактом;

у разі повторного прийняття на військову службу за контрактом осіб, звільнених з військової служби за контрактом;

у разі підписання контракту для проходження військової служби у Збройних Силах України особами, звільненими з військової служби за контрактом, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах.

Отже, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, укладеним особою строком не меншим, ніж зазначено в пункту 1 розділу ХХІІ Порядку №260, та за відсутності підстав для відмови у її виплаті, визначених пунктом 4 розділу ХХІІ Порядку № 260.

Зокрема, одноразова грошова допомога не виплачується, у разі підписання контракту для проходження військової служби в Збройних Силах України особами, звільненими зі служби в правоохоронних органах.

Судом встановлено, що 22.03.2019 ОСОБА_1 уклав контракт з Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 про походження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу строком на три роки (а.с. 10-11).

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 до підписання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, яке мало місце 22.03.2019, проходив службу в правоохоронних органах, а саме, в період з 25.01.1995 по 05.02.2001 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 13.05.2002 по 01.07.2010 працював у податковій міліції, а з 16.04.2018 по 23.04.2019 проходив службу на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області, що підтверджується копією послужного списку.

Тобто, під час підписання контракту з Міністерством оборони України на проходження військової служби у Збройних Силах України 22.03.2019, позивач є таким, що раніше вже проходив службу у правоохоронних органах та був звільнений з неї.

Відтак, зазначене свідчить про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги.

А відтак, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту відповідно до підпункту 8 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та зобов`язання здійснити нарахування і виплату вказаної грошової допомоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не визначення та не надання відповідного часу (іншого дня) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї, за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини в умовах особливого періоду відповідно до пункту З розділу II Інструкції про організацію у Збройних Силах України соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їхніх сімей, працівників Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 19.01.2016 № 27, то такі також задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 10 Закону № 2011-XII загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період, визначеної законодавством України, за винятком випадків, передбачених пунктом 5 цієї статті.

Розподіл службового часу військовослужбовців протягом доби і протягом тижня у військових частинах здійснюється таким чином, щоб забезпечити у військовій частині постійну бойову готовність і проведення занять з бойової підготовки та створити умови для підтримання порядку, військової дисципліни та виховання військовослужбовців, підвищення їх культурного рівня, всебічного побутового обслуговування, відпочинку і харчування.

Розподіл службового часу військовослужбовців визначається розпорядком дня, який затверджує відповідний командир (начальник) у порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, з додержанням встановленої загальної тривалості щотижневого службового часу.

Для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів та курсантів вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, навчальних центрів (частин) - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігор. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня. Військовослужбовцям строкової військової служби, курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів при виконанні обов`язків військової служби у зазначені дні час відпочинку встановлюється відповідним командиром (начальником).

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 23.04.1999 № 548-XIV затверджений Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут).

Згідно ч. 2, 3 ст. 199 Статуту для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин) встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Тривалість робочого тижня встановлюється законом. Військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби у добовому наряді здійснюються у будь-які дні тижня без обмеження загальної тривалості службового часу.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурологічної роботи, спортивних заходів та ігр. Офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня (ст. 203 Статуту).

Згідно п. 3 розділу II Інструкції про організацію у Збройних Силах України соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їхніх сімей, працівників Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 19.01.2016 № 27, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.03.2016 за № 478/28608, в умовах особливого періоду на військові частини додатково покладаються завдання, серед яких, надання військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини, відповідного часу (іншого дня) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї.

На переконання суду, військовослужбовцям, які виконують службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні у межах пункту дислокації військової частини, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня, а у випадку виконання ним службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини, військовослужбовцю надається відповідний час (інший день) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї.

Отже у випадку, коли військовослужбовець виконує службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, компенсацією є виключно надання іншого часу для відпочинку.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 31.07.2020 по 30.062021 ОСОБА_1 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, що підтверджується відповідною довідкою від 11.08.2021 № 5842.

Проте, як зазначає позивач, під час проходження служби за контрактом у в/ч НОМЕР_1 зі сторони його безпосереднього командира не надходило пропозиції щодо написання рапорту з проханням надати такі дні для відпочинку.

Однак, суд звертає увагу на те, що позивач відповідного рапорту безпосередньому командиру не подавав.

Вказане свідчить про те, що позивач з власної ініціативи не скористався наданим йому правом отримати інший час для відпочинку за вихідні, святкові та неробочі дні, у які він виконував службові обов`язки.

Відтак суд приходить до висновку, що відповідачем протиправної бездіяльності щодо не надання позивачу іншого часу для відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні допущено не було.

За таких умов суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не визначення та не надання відповідного часу (іншого дня) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї, за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини в умовах особливого періоду відповідно до пункту 3 розділу II Інструкції № 27 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

З врахуванням зазначеного та враховуючи правомірність дій відповідача відсутні підстави для відшкодування позивачу матеріальної шкоди, у зв`язку з чим в задоволенні позову у цій частині також слід відмовити.

Згідно частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність своїх дій, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, в зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 243-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк