Справа № 300/2868/22
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" вересня 2022 р. справа № 300/2868/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.01.2022 за № 000251/0713, за № 000238/0713, за № 000255/0713, за № 000239/0713, за № 000249/0713, за № 000233/0713, за № 000242/0713 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2022 за № Ф-000246/0713, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.01.2022 за № 000251/0713, за № 000238/0713, за № 000255/0713, за № 000239/0713, за № 000249/0713, за № 000233/0713, за № 000242/0713 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2022 за № Ф-000246/0713.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані вимога та рішення прийняті на підставі акту перевірки, який на думку позивача, містить дані, що не відповідають дійсності. Позивач звертає увагу суду на ту обставину, що в ході здійснення ним господарської діяльності заниження доходу не відбулось, а мала місце реалізація продукції за договором комісії. Кошти від реалізації продукції перераховані комітенту в повному обсязі, що підтверджується актами звірки, а також тим, що у позивача відсутня кредиторська заборгованість перед контрагентом. Як наслідок, позивач вважає, що в ході проведення господарської діяльності не відбулось перевищення ліміту доходу платника єдиного податку третьої групи. Вказує на безпідставність застосування відповідачем санкцій за неподання декларації про майновий стан, оскільки у позивача як платника єдиного податку відсутній обов`язок подання такої звітності. Зазначає, що відповідачем також помилково зроблено висновок про те, що позивачем не проведено розрахункову операцію на повну суму покупки через РРО в розмірі 7010,25 грн., так як, вказана операція проведена через банківський термінал 31.10.2020. Оскільки, наступний день 01.11.2020 був вихідним днем, то вказані кошти були зараховані 02.11.2020, що підтверджується банківською випискою. Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідачем застосовано штрафні санкції за ненадання до перевірки документів в повному обсязі, хоча в самому акті перевірки не вказано які саме документи не подано на вимогу контролюючого органу. З цих підстав вважає, що податкові повідомлення-рішення від 13.01.2022 за № 000251/0713, за № 000238/0713, за № 000255/0713, за № 000239/0713, за № 000249/0713, за № 000233/0713, за № 000242/0713 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2022 за № Ф-000246/0713 є протиправними та підлягають до скасування.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 12.08.2022. Представник Головного управління ДПС в Івано-Франківській області проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві та просив суд в задоволенні позову відмовити (а.с.219-235).
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 у період з 25.06.2019 по 28.12.2020 здійснював господарську діяльність як фізична особа-підприємець.
Наказом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 23.11.2021 за №2298-п призначено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 25.06.2019 по 28.12.2020, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахуванням, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 25.06.2019 по 28.12.2020.
Перевіркою встановлено порушення:
- вимог п.1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгiвлi, громадського харчування та послуг» та п.296.10 ст.296 Податкового Кодексу України - платником, не проведено розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через РРО згiдно яких обсяг доходу складає 7010,25грн.;
- вимог п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового Кодексу України - документи до перевірки надано в не повному обсязі;
- п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, п.6 ст.128 Господарського Кодексу України;
- п.292.1, п.292.3 п.292.4 ст. 292, п. 293.8 ст. 293 Податкового кодексу України - платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 занижено податкове зобов`язання по єдиному податку за період 25.06.2019 по 28.12.2020 в сумі 223 217,58 грн., в тому числі за 2019 рік 64 201,06 грн., за 2020 рік 159 016,52 грн.;
- пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п. 177.11 ст.177 Податкового кодексу України, в частині неподання до контролюючого органу ДПС декларації про майновий стан та доходи за 2020 рік;
- ст.164, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого не нараховано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 301 384,95грн.;
- абз. п.2 ч.1 ст.7, ст.8, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиний соцiальний внесок на загальну суму 187 387,20 грн.;
- п.181.1 ст. 181, п.183.2 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 п. 198.3, 198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальному розмірі 334 872,16 грн.;
- пп. 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.п.1.3, п.п.1.4, п.16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого недоутримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого доходу вiд здiйснення підприємницької діяльності в сумі 25 115,41 грн. за 2020рік.
22.12.2021 позивач подав заперечення на Акт перевірки вiд 07.12.2021, з підстав недостовірності викладених у акті обставини, а також тієї обставини, що перевіряючим не взято до уваги частину документів, зокрема банкiвськi виписки, звіти комісіонера, видаткові накладнi та стан дебіторської та кредиторської заборгованості (а.с.61-63).
Враховуючи виявлені порушення ГУ ДПС в Івано-Франківській області 13.01.2022 винесено податкові повідомлення-рішення від 13.01.2022 за № 000251/0713, за № 000238/0713, за № 000255/0713, за № 000239/0713, за № 000249/0713, за № 000233/0713, за № 000242/0713 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2022 за № Ф-000246/0713 (а.с.70-77).
Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Щодо податкових повідомлень-рішень від 13.01.2022 за №000251/0713, за №000238/0713, за №000255/0713, за №000249/0713 та за №000239/0713, то суд зазначає таке.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом.
Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено, що ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Перевіркою достовірності визначення в податковій декларації обсягу доходу встановлено заниження позивачем суми доходу в розмірі 2 156 235,32 грн., в тому числі за 2019 рік - 1 284 021,12 грн., за 2020 рік - 872 214,20 грн.
Відповідно до п.292.1. ст. 292 ПК України, доходом платника єдиного податку є для фізичної особи підприємця, дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Згідно з п. 292.3. ст. 292 ПК України, до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг).
Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.
Відповідно до п. 292.4. ст..292 ПК України у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).
Так перевіркою встановлено, що згідно договору комісії від 01.09.2019 за №01-08/19-19 Комісіонер (позивач) бере на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок Комітента (ТОВ «Єрмак Голд») за обумовлену винагороду здійснювати продаж третім особам Товару, що належить Комітенту, в кількості, асортименті і за цінами визначеними у накладних на кожну партію товару, що передається на комісію, а Комітент бере на себе зобов`язання виплатити комісійну винагороду визначену умовами цього договору; Комітент зобов`язується передавати Комісіонеру заморожені напівфабрикати, продукція ТМ «Продукти Єрмоліно», згідно з асортиментним переліком, який вказується в накладній, що складається при передачі товару на комісію, та у відповідності до умов цього Договору (а.с.78-80).
На своїх торгових точках Комісіонер робить реалізацію товарів виключно торгової марки «Продукти Єрмоліно».
Комітент зобов`язується виплатити Комісіонеру комісійну винагороду у розмірі 10-26% від суми проданого товару. Розмір винагороди визначається сторонами у звітах комісіонера. Виплата комісійної винагороди здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Комісіонера протягом 5 (п`яти) банківських днів із моменту підписання Сторонами відповідного звіту Комісіонера та Акту приймання-передачі наданих послуг за умови виконанням Комісіонером умов цього Договору.
Комісіонер зобов`язаний щомісячно до 05 числа місяця, що йде за звітним подавати письмовий звіт Комітенту про об`єми продажу товару переданого на комісію за даною угодою. Разом із звітом про об`єми продажу товару Комісіонер щомісячно надає інвентаризаційні описи товару, який знаходиться у нього на комісії.
Комісіонер зобов`язаний перераховувати грошові кошти від продажу товару на поточний рахунок Комітента.
Як встановлено перевіркою згідно виписок про рух коштів на рахунку в банку AT «УкрСиббанк» та підсистеми «Виторги РРО» позивач отримав торгову виручку в сумі 29 327 776,93 грн., в тому числі за 2019 рік в сумі 11 063 403,75 грн., за 2020 рік в сумі 18 264 373,18 грн.
Згідно наданих до перевірки виписок про рух коштів на рахунку в банку AT «УкрСиббанк», позивачем внесено торгової виручки на загальну суму 25 071 671,67 грн., в тому числі за 2019 рік на суму 9 779 382,63 грн., та за 2020 рік - 15 292 289,04 грн.(а.с.140-210).
Враховуючи вищенаведене, перевіркою встановлено, що позивачем не внесено до банку виручку від реалізації товару згідно вищевказаного договору комісії на загальну суму 4 256 105,26 грн., в тому числі за 2019 рік - 1 284 021,12 грн., за 2020 рік - 2 972 084,14 грн.
Положеннями п. 291.4. ст. 291 Податкового кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності 3 групи, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 7000000,00 гривень.
Згідно положень п. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України до сум перевищення обсягів доходу та доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеного у реєстрі платників єдиного податків застосовується ставка податку 15%.
У відповідності до п.5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, зокрема у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
Відповідно до пп.298.2.1 п.298.2 ст. 298 ПК України для відмови від спрощеної системи оподаткування суб`єкт господарювання не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу (року) подає до контролюючого органу заяву.
Згідно наданих до перевірки первинних документів (виписок банку по розрахункових рахунках, видаткових накладних, звітів комісіонерів) та використовуючи інформаційний ресурс - системи «Виторги РРО» перевіркою встановлено, що позивач в 2020 році отримав дохід в сумі 18 264 373,18 грн., за реалізацію товарів згідно договору комісії від 01.08.2019 за №01-08/19-19 укладеного з ТОВ «Єрмак Голд».
Так, згідно пп.7.2 п.7 вказаного договору ОСОБА_1 (Комісіонер) зобов`язується перерахувати грошові кошти від продажу товару на поточний рахунок ТОВ «Єрмак Голд» (Комітент).
Однак, в 2020 році на розрахунковий рахунок платником внесено кошти від реалізації товару в сумі 15 929 289,04 грн.
Як наслідок, суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що не перераховані кошти на в сумі 2 335 084,14 грн., є доходом ОСОБА_1 в розумінні положень пп. 1 п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України.
Таким чином, отримавши за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 дохід в сумі 7 769 372,08 грн., позивачем перевищено допустимий обсяг доходу отриманого від провадження діяльності встановленого положеннями п. 291.4. ст. 291 Податкового кодексу України на суму 769 372,08грн., яке підлягає оподаткуванню за ставкою 15% та становить 115 305,81грн.
Відповідно до пп.298.2.3. п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
Однак, позивач не подав за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу до контролюючого органу заяву про перехід на сплату інших податків і зборів.
В контексті виявленого порушення, перевіркою правильності визначення податкових зобов`язань по єдиному податку встановлено заниження податкового зобов`язання по єдиному податку на загальну суму 107 811,76 грн., в тому числі за 2019 рік 64 201,06 грн., за 2019 рік 43 610,71 грн., та відповідно не задекларовано дохід та податок за ставкою 15% в розмірі 115 405,81грн., чим порушено вимоги п. 293.8 ст. 293 Податкового Кодексу України.
Таким чином в порушення п.292.1, п.292.3 п.292.4 ст. 292, п. 293.8 ст. 293 Податкового кодексу України, позивачем занижено податкове зобов`язання по єдиному податку за період з 25.06.2019 по 28.12.2020 в сумі 223 217,58 грн., в тому числі за 2019 рік 64 201,06 грн., за 2020 рік 159 016,52 грн.
Відповідно до ст.49.18 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
В той же час, враховуючи виявлені порушення та законодавчо встановлений обов`язок переходу на загальну систему оподаткування, в порушення вказаної норми, позивачем не подано до контролюючого органу декларації про майновий стан та доходи за 2020 рік.
Також, перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності у періоді з 25.06.2019 по 28.12.2020, в зв`язку з наведеними порушеннями в розділі 2.2 акта, встановлено заниження загального оподатковуваного доходу на 1 674 360,82 грн. за 2020 рік, тобто доходу, який не задекларовано платником перебуваючи на загальній системі оподаткування, починаючи з IV кв. 2020 року та відображено в звітах платника єдиного податку за 2020 рік, а саме, за IV кв. 2020 року з наростаючим підсумком.
В контексті зазначених вище порушень, суд зазначає, що позивачем за період з 01.10.2020 по 28.12.2020 в порушення ст.164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України занижено чистий оподатковуваний дохід в загальній сумі 1 674 360,82 грн., в результаті чого не нараховано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 301 384,95грн.
Крім того, згідно з п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 Податкового кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Відповідно до п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв`язку.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
Отже, у періоді що перевірявся, платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 проводились операції, які згідно з п. 194.1 ст. 194 Податкового кодексу України оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 20 відсотків.
Таким чином, позивачем допущено заниження зобов`язань з податку на додану вартість в загальному розмірі 334 872,16 грн., в тому числі за жовтень 2020 року в сумі 108 924,69 грн., за листопад 2020 року в сумі 209 144,88 грн., за грудень 2020 року в сумі 16 802,6 грн., чим порушено вимоги п. 180.1 ст.180, п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2, п. 183.4 п.183.10 ст.183, п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України.
Згідно із пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного п. п. 1.2 цього пункту.
Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ПК України, а саме фізична особа резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Підпунктом 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 ПК України.
Згідно з п.163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Отже, враховуючи виявлені порушення, суд доходить висновку, що позивачем недоутримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 25 115,41грн., за 2020 рік.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про правомірність винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень від 13.01.2022 за №000251/0713, за №000238/0713, за №000255/0713, №000249/0713 та за №000239/0713, тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.
Як наслідок, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2022 за № Ф-000246/0713 прийнята відповідачем правомірно та з урахування виявлених порушень допущених позивачем, а позов в цій частині також не підлягає до задоволення.
Доводи позивача про те, що кошти від реалізації продукції перераховані комітенту в повному обсязі, що підтверджується актами звірки, а також тим, що у позивача відсутня кредиторська заборгованість перед контрагентом, жодним чином не спростовують виявлені порушення.
Більше того, наведені позивачем обставини, є додатковим підтвердженням того, що, неперерахувавши контрагенту усю суму виручки за спірний період, за умови відсутності кредиторської заборгованості, решта суми утримана позивачем як винагорода (дохід).
Щодо податкового повідомлення-рішення від 13.01.2022 за №000233/0713 то слід зазначити, що вказаним рішенням до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 1020 грн., за порушення вимог п.44.1, 44.3 ст.44 Податкового кодексу України, а саме позивачем до перевірки надано документи в не повному обсязі.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 та п. 177.4 ст. 177 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Слід зазначити, що аналiз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Окрім того, суд зазначає, що платник податків під час проведення перевірки не позбавлений права надання таких документів і після завершення такої перевірки, які мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Також платник податків у разі якщо посадова особа контролюючого органу відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, має право до закінчення перевірки надіслати такі документи безпосередньо до контролюючого органу.
Судом встановлено, що відповідачем 24.11.2021 направлено позивачу запит про надання документів (копій документів), отриманий ОСОБА_1 24.11.2021 (а.с.236).
В той же час, позивачем на вказаний запит надано не всі документи, які запитувались, а саме не надано відомості на виплату заробітної плати найманим робітникам та банківські виписки, про що складено акт від 29.11.2021 (а.с.238).
За наведених умов, суд вказує на правомірність застосування до позивача штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 13.01.2022 за №000233/0713, тому позов цій частині також не підлягає до задоволення.
Що стосується податкового повідомлення-рішення від 13.01.2022 за №000242/0713, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 710,02 грн., за порушення вимог п. 1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», то слід зазначити таке.
Згідно даних АІС «Податковий блок» платник податків - фізична особа ОСОБА_1 у період з 25.06.2019 по 28.12.2020 використовував у своїй підприємницькій діяльності РРО, розрахунки з покупцями здійснював у готівковій формі, через зареєстровані реєстратори розрахункових операцій та через POS-термінали (із застосуванням платіжних карток).
Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 за період, що підлягав перевірці, податковими деклараціями задекларовано суму одержаного доходу від провадження господарської діяльності в загальному розмірі 29 327 776,93 гривень, в тому числі за 2019 рік - 11 063 403,75 грн., за 2020 рік 18 264 373,18 грн., однак, встановлено поступлення коштів у безготівковій формі з використанням РРО у розмірі 29 334 787,18 грн., в тому числі за 2019 рік - 11 063 403,75 грн., за 2020 рік - 18 264 373,18 грн.
Отже, кошти в сумі 7010,25 грн., за 2020рік, які поступили на банківський рахунок у безготівковій формі отримані без проведення через РРО.
Згідно п.296.10 ст.296 Податкового Кодексу визначено, що до 1 січня 2021 року реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку другої - четвертої груп (фізичними особами - підприємцями) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1 000 000 гривень.
У разі перевищення платником єдиного податку другої - четвертої груп (фізичною особою - підприємцем) в календарному році обсягу доходу 1 000 000 гривень, застосування реєстратора розрахункових операцій та/або програмного реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій та/або програмного реєстратора розрахункових операцій починається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується в усіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку".
Статтею 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
В той же час, судом встановлено, що кошти в розмірі 7010,25 грн., є виторгом через банківські термінали проведені 31.10.2020, однак зараховані 02.11.2020.
Зазначена обставина підтверджується банківською випискою від 02.11.2020 (а.с.208-209).
Відтак, суд погоджується з доводами позивача щодо помилковості висновків перевірки про допущення порушення ним вимог п. 1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Як наслідок, слід визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2022 за №000242/0713.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, є, зокрема, захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень, у тому числі з боку державних органів.
Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень - обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини1 очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У випадку розгляду справи присяжними у своєму зверненні до присяжних суддя повинен чітко пояснити факти та питання, які присяжні повинні вирішити.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені докази наявні в матеріалах справи, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.01.2022 за №000242/0713, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 11 745,00 гривень згідно квитанції від 13.07.2022 (а.с.1).
Частиною третьою статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи висновки суду про часткове задоволення позовних вимог та відхилення судом решти позовних вимогах, то підлягає стягненню на користь позивача 992,40 грн., сплаченого судового збору (пропорційно задоволеним вимогам майнового характеру).
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2022 за №000242/0713.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.