Справа № 200/979/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року Справа№200/979/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , через представника, адвоката Мендрика Дмитра Олександровича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати пенсії позивачу з жовтня 2014 року ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити позивачу нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість пенсії з жовтня 2014 року

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ОСОБА_1 є пенсіонером, місце проживання якого э м. Донецьк; перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком.

Станом на 2014 рік перебував на обліку у УПФУ в Київському районі м. Донецька, яким припинено виплату позивачу пенсії з жовтня 2014 року.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» від 12 травня 2015 року № 9-1 обслуговування страхувальників,які перебували на обліку в УПФУ в Київському районі м. Донецька на період проведення антитерористичної операції здійснює УПФУ в м. Покровськ.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2020 року № 925 УПФУ в м. Покровськ реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є належним відповідачем у справі.

У позові зауважено, що позивач не є внутрішньо-переміщеною особою, на територію України, підконтрольну українській владі, не переїжджав.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не виплачує йому пенсію за період з жовтня 2014 року, чим порушує його право на належне соціальне забезпечення (а.с. 1-7).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 та доповненні до відзиву Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Позивач зареєстрований за постійною адресою в м. Донецьк та отримував пенсію за місцем реєстрації (в управлінні ПФУ в Київському районі м. Донецька).

На обліку у Головного управління позивач не перебував і не перебуває.

На теперішній час управління ПФУ в Київському районі м. Донецька не ліквідоване, не перебуває в стані припинення або реорганізації, отже, Головне управління не є належним відповідачем у справі.

Також у відзиві зазначено, що в листопаді 2015 року невідомими особами було захоплено адмінбудівлю територіального управління разом із майном та документами, що призвело до фактичного призупинення діяльності управління зі здійснення державних функцій з пенсійного забезпечення.

Вказано, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк включено до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (п. 1 ст. 4 Закону № 1706).

Таким чином, особи з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, мають можливість отримання пенсійних виплат за умови переміщення в населенні пункти, на території які підконтрольні українській владі, отримання довідки внутрішньо-переміщеної особи та особистого звернення до органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації щодо поновлення пенсійних виплат.

Позивач не звертався до уповноважених органів із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу з метою відновлення його соціальних виплат.

Також відповідач зазначив, що пенсія нарахована позивачу по жовтень 2014 року.

Зауважує, що позивач порушив строк звернення до суду із даним позовом, встановлений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене Головне управління просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 37-39, 47-48).

Ухвалою суду від 24 січня 2022 року залишено без руху адміністративний позов ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю недоліків та надано строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 23-24).

Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за даним позовом; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 30-31).

Ухвалою суду від 3 червня 2022 року повторно зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов ОСОБА_1 із поясненнями з приводу припинення виплати позивачу з 1 жовтня 2014 року пенсії та докази на підтвердження цих пояснень, в тому числі (але не виключно): належним чином засвідчені копії матеріалів з пенсійної справи позивача відповідно до спірних правовідносин (призначення пенсії, заяви позивача, протоколи, довідки, листування, рішення, що стосуються виплати та припинення виплати позивачу пенсії, зокрема, копії документів, які стали підставою такого припинення, а також довідку про нараховану позивачу пенсію за період з 1 жовтня 2014 року та витяг з ІКІС ПФУ: підсистеми призначення та виплати пенсії за вказаний період; доказ направлення відзиву та доданих до нього документів на адресу представника позивача (а.с. 34).

Ухвалою суду від 9 вересня 2022 року зобов`язано відповідача надати суду протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали: рішення про призначення позивачу пенсії; рішення про припинення виплати позивачу пенсії (у випадку прийняття такого рішення будь-яким пенсійним органом); пояснення щодо пенсійного органу, яким було припинено виплату позивачу пенсії у жовтні 2014 року (враховуючи, що виплата пенсії у м. Донецьку не здійснювалась з серпня 2014 року, а відповідачем вказано у відзиві про останнє нарахування у жовтні 2014 року); (у випадку припинення виплати позивачу пенсії з іншого місяця - надати відомості щодо пенсійного органу, яким було припинено виплату позивачу пенсії у місяць припинення); відомості про нараховану та виплачену позивачу пенсію за період з 1 липня 2014 року по дату надання відомостей (довідку, витяг з ІКІС ПФУ: підсистеми призначення та виплати пенсії за вказаний період) (а.с. 41-42).

Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року внесено виправлення в ухвали суду від 24 січня 2022 року, від 14 лютого 2022 року, від 3 червня 2022 року, від 9 вересня 2022 року.

19 вересня 2022 року судом отримано від відповідача доповнення до відзиву, до яких додано скріншоти з особового рахунку позивача, згідно яких:

- пенсія позивачу призначена з 16 серпня 2012 року;

- пенсія позивачу нараховувалась до 10 жовтня 2014 року (а.с. 49-50).

Інших документів відповідачем суду не надано.

Враховуючи приписи ч.ч. 2, 6 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 11-17).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади (а.с. 52).

Як встановлено судом, позивач має статус пенсіонера, якому з 16 серпня 2012 року призначена пенсія за віком (довічно), перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька (а.с. 17, 47-48, 50).

Відповідно до наявних матеріалів справи пенсія позивачу нараховувалась та виплачувалась до жовтня 2014 року (включно), за поясненням позивача, які не спростовані відповідачем, виплата позивачу пенсії припинена з 1 жовтня 2014 року (а.с. 7, 49).

28 грудня 2021 року позивач через свого представника звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання інформації щодо невиплати пенсії (а.с. 18-19).

Листом від 13 січня 2022 року № 0500-1502-8/6104 відповідач повідомив представникові, що ОСОБА_1 на обліку в Головному управлінні не перебуває; із заявою щодо переведення виплати пенсії за новим місцем проживання на підконтрольну територію України не звертався. Також у листі зазначено, що відповідно до центральної бази одержувачів пенсій позивач перебував як отримувач пенсії за віком в управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька, пенсія нараховувалась по жовтень 2014 року (а.с. 20).

Будучи не згідним із тривалою невиплатою йому пенсії та відмовою пенсійного органу поновити її виплату та сплатити виниклу заборгованість, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до норм частин 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Згідно ст. 1 Закону України № 1058-IV від 9 липня 2003 року "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

За своєю правовою природою пенсія є єдиним (або основним) джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

Згідно з практикою Європейського Суду з Прав Людини, пенсія підпадає під захист ст. 1 Протоколу 1 (право власності). Зокрема, у своїй практиці ЄСПЛ інтерпретує поняття майно дуже широко, та зараховує до нього рухоме і нерухоме майно, а також майнові і немайнові інтереси. Неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що позбавлення особи майна є втручанням у право власності особи (зокрема, у справах Andrejeva v. Latvia (App. № 55707/00, § 77) Stummer v. Austria (App. № 37452/02, § 82),ЄСПЛ підтвердив, що принципи, які застосовуються у справах щодо порушення ст. 1 Протоколу 1, поширюються на пенсії). Якщо чинне законодавство держави передбачає пенсійні виплати, це повинно розглядатись як таке, що генерує майновий інтерес (Carson and Others v. the United Kingdom, App. № 42184/05, § 64, Lakicervic and others v. Monte).

У справі Muller v. Austria (App. 5879/72) на той час Європейська комісія з прав людини встановила, що коли особа робить обов`язкові внески до Пенсійного фонду, в неї виникає право власності на частку цього фонду.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, наведеної в його рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа 1-13/2013) і № 9-рп/2013 (справа № 1-18/2013), неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується, також встановленим статтями256та257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

На підставі аналізу положення ч. 1 ст. 122 КАС України в системному зв`язку з положенням ч. 2 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а також враховуючи наведені вище правової позиції Конституційного Суду України та практику Європейського Суду з Прав Людини, суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з нарахуванням, розрахунком та виплатою пенсії за минулий час може бути подано без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Відповідно, позивачем не було пропущено строк звернення до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV).

Відповідно ст. 5 цього Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 1788-ХІІ, Закон України "Про пенсійне забезпечення") пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закон України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Суд вважає за необхідне зауважити, що доказів на підтвердження наявності у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи суду не надано.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що пенсійний орган має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав передбачених законом, про що приймає вмотивоване рішення.

Виходячи з приписів ст.ст. 44, 77, 79, 80 КАС України, беручи до уваги надані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області документи, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності припинення Управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька нарахування та виплати позивачу пенсії з 1 листопада 2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача та визнати протиправною дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька щодо припинення нарахування та виплати позивачу пенсії з 1 листопада 2014 року.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (п. 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4). У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи наведене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача продовжити нарахування призначеної позивачу пенсії з дати припинення такого нарахування з 1 листопада 2014 року.

Щодо зауважень відповідача про те, що належним відповідачем у справі є не Головне управління, а Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька, суд зазначає наступне.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 12 травня 2015 року № 9-1, крім іншого, вирішено: у зв`язку із відсутністю умов для забезпечення функціонування та здійснення в повному обсязі повноважень окремих управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах Донецької та Луганської областей правління Пенсійного фонду України, обслуговування страхувальників, які перебувають на обліку в управліннях Фонду, що тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, на період проведення антитерористичної операції, […] обов`язок зі здійснення зазначених повноважень покладено на управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах Донецької та Луганської областей згідно з додатком до цієї постанови.

Відповідно до додатку до вказаної постанови (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 16 серпня 2016 року № 19-1) управлінням Пенсійного фонду України, на яке покладено обов`язки зі здійснення повноважень з обслуговування страхувальників, які знаходились на обліку в Управління ПФУ в Калінінському районі м. Донецька, визначено Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України.

Отже, саме на це управління було покладено виконання повноважень Управління ПФУ в Калінінському районі м. Донецька.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2017 року № 821 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком 1.

Згідно додатка № 1 Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України реорганізовано шляхом злиття з Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2020 року № 925 Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком.

У додатку серед територіальних органів, що приєднуються до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зазначено і Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України.

Згідно п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, у разі злиття органів державної влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття.

Наказом Пенсійного фонду України від 2 листопада 2020 року № 115«Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України» від 9 жовтня 2020 року № 925начальникам Головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях наказано вчиняти дії, спрямовані на ліквідацію управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України, зокрема, щодо утворення та затвердження складу комісій з припинення управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 9жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» та ін.

Згідно п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, у разі злиття органів державної влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття.

9 вересня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/376/15-г досліджував питання особливостей правонаступництва органів державної влади при заміні сторони виконавчого провадження. Предметом судового розгляду в вказаній справі була заява позивача (органу державної влади) про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку із "правонаступництвом" органу виконавчої влади іншим державним органом.

Верховний Суд дійшов наступних висновків:

"…інститут правонаступництва органів державної влади різниться від інституту правонаступництва суб`єктів приватного права, оскільки є більш ширшим за змістом, включаючи в себе: правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях як складових категорії компетенції органу виконавчої влади, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин - тобто публічне правонаступництво за якого відбувається перехід владних прав та функції органу, що реорганізовується до органу, що створюється та правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права […].

Отже, у даному випадку мало місце публічне правонаступництво від Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є належним відповідачем у даній справі і саме на нього суд має покласти зобов`язання із поновлення нарахування пенсії позивачу.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість, суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 1, 2 постанови Правління Національного банку України від 6 серпня 2014 року № 466 "Про призупинення здійснення фінансових операцій": "... ураховуючи те, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року № 436, починаючи з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, з метою запобігання загрози життю і здоров`ю працівників та клієнтів банків, забезпечення стабільності банківської системи, керуючись статтями 3, 27, 99 Конституції України, статтями 7, 15 Закону України "Про Національний банк України", статтею 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Законом України "Про боротьбу з тероризмом", розділом I Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 22 липня 2014 року № 435, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" Правління Національного банку України постановило: банкам України призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою; небанківським установам та національному оператору поштового зв`язку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасниками, призупинити операції з приймання/виплати переказу коштів з/на території, які не контролюються українською владою.".

Отже, виплата позивачу пенсії за місцем його фактичного проживання є неможливим.

Щодо виплати позивачу пенсії через установу банку, розташовану на підконтрольній українській владі території України, суд зазначає наступне.

Згідно п. 4 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 662) виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо).

Відповідно до п. 3 цього Порядку виплата і доставка пенсій та грошової допомоги здійснюється уповноваженими банками на умовах, визначених цим Порядком, та на підставі договорів, що укладаються: між уповноваженими банками та органами соціального захисту населення; між уповноваженими банками, Пенсійним фондом України та органами Пенсійного фонду.

Згідно п. 6 зазначеного Порядку одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка. […].

Відповідно до п. 10 даного Порядку заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач відкривав такий рахунок у банківській установі та що він звертався до відповідача із заявою про виплату пенсії на відкритий банківській рахунок.

Враховуючи наведене позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість - задоволенню не підлягають.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією ID № 0906-7733-5442-9592 від 31 січня 2022 року, позивач при поданні даного адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн (а.с. 28).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог […].

Враховуючи наведене, беручи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 700,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2-4, 9, 12, 72-78, 90, 139, 244-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області , зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 1 листопада 2014 року пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування ОСОБА_1 пенсії з 1 листопада 2014 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 700 (сімсот) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна