Справа № 640/7129/22
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року місто Київ № 640/7129/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Лук`янець Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс»
до про Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг визнання протиправною постанови від 25.02.2022 №332, зобов`язання вчинити дії,
На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 05 вересня 2022 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якій просить суд:

- визнати протиправною постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду» від 25.02.2022 №332 із змінами, внесеними згідно з Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 27.02.2022 №333 та «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332» від 01.03.2022 №334 в частині пункту 1 Постанови;

- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розглянути дане питання та прийняти відповідне рішення щодо не застосування заходів, передбачених пунктом 1.7.5. глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №307 на період дії особливого періоду Оператору системи передачі (який виконує функцію Адміністратора розрахунків) до всіх категорій постачальників електричної енергії та/або учасників ринку електричної енергії. При цьому, учасники ринку електричної енергії не набувають статусу «Дефолтний» у період дії воєнного стану в України, у зв 'язку з військовою агресією Російської Федерації.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що у зв`язку із прийнятою відповідачем Постановою «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду» від 25.02.2022 №332 та внесеними до неї змінами згідно з Постановами від 27.02.2022 №333 від 01.03.2022 №334 в частині пункту 1, позивач як постачальник електричної енергії, в незалежності від наявності об`єктивних причин в умовах воєнного стану, може у будь-який час набути статусу "Дефолтний" при тривалості статусу "Переддефолтний" більше двох робочих днів. На переконання позивача, останній щоденно несе ризик отримати статус "Переддефолтний", а в подальшому і статус "Дефолтний", що призведе до фактичної неможливості в подальшому постачати електричну енергію споживачам, що в умовах воєнного стану в Україні є неприпустимим та матиме незворотні наслідки.

Разом з тим, позивач вказав на те, що в умовах воєнного стану в України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації, у багатьох постачальників, в тому числі і у позивача, існують об`єктивні підстави або причини, які не залежать від них особисто, що в будь-який момент можуть призвести до віднесення того чи іншого постачальника до статусу «Дефолтний» при тривалості статусу «Переддефолтний» більше двох робочих днів, у тому числі, відсутність доступу до їнтернет-ресурсів, що унеможливлює останніми здійснювати оплату, наприклад, до встановленої 18:00 години банківського дня чи наявності іншої обставини, передбаченої п. 1.7.1. глави 1.7. Розділу І Правил.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова від 25.02.2022 №332 із змінами, внесеними згідно з постановами від 27.02.2022 №333 та від 01.03.2022 №334, виходячи з назви та змісту постанови повинна забезпечувати стабільне функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду та не мати переваг одних постачальників електричної енергії перед іншою категорією постачальників, тим більше, в умовах російської агресії та періоду дії воєнного стану в Україні, адже споживачі електричної енергії повинні отримувати ресурс від усіх категорій постачальників безперебійно, повно та якісно, а переваги одних категорій постачальників перед іншими є недопустимим та такими, що порушують основні принципи діяльності НКРЕКП як Регулятора ринку електричної енергії, встановлені статтею 4 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», у тому числі, законності, справедливості, прогнозованості, еупередженості та об`єктивності під час прийняття рішень, недопущення дискримінації, відповідальності за прийняті рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі №640/7129/22 та призначено підготовче засідання. Зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надати суду докази опублікування оголошення щодо оскарження Постанови від 25.02.2022 №332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, під час особливого періоду" із змінами, внесеними згідно з Постановами №333 від 27.02.2022 та №334 від 01.03.2022, у строки та в порядку, передбаченому статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 20.06.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній не визнає позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс» та вважає, що викладені в ній підстави, такими, що не грунтуються на вимогах матеріального права, оскільки позивачем не наведено обгрунтованих пояснень та не надано жодних доказів,які свідчили б про те яким чином оскаржувана постанова №332 (в редакції постанов №333 та №334) порушує його законні права та інтереси.

Крім того, за посиланням відповідача, позовна заява ТОВ «Енергопрод Сервіс» не містить вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності, а вимога про зобов`язання вчинити певні дії може бути пред`явлена внаслідок також заявленої вимоги про визнання протиправної бездіяльності, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Енергопрод Сервіс».

У підготовчому судовому засіданні 04.07.2022 представником відповідача надано суду докази щодо опублікування оголошення щодо оскарження Постанови від 25.02.2022 №332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, під час особливого періоду" із змінами, внесеними згідно з Постановами №333 від 27.02.2022 та №334 від 01.03.2022, у строки та в порядку, передбаченому статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час судового розгляду справи судом оголошувались перерви та розгляд справи відкладався у відповідності із приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача у судовому засіданні 05.09.2022 позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі; представник відповідача заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 05.09.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до законів України «Про ринок електричної енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, введеним відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та продовженим Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, ураховуючи Протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду з метою забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25 лютого 2022 року, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 25.02.2022 прийнято Постанову №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду».

Відповідно до пункту 1 Постанови №332 (станом на час її прийнято) визначено, що на період дії особливого періоду Оператору системи передачі (який виконує функцію Адміністратора розрахунків) не застосовувати до виробників електричної енергії, які надають послуги на балансуючому ринку електричної енергії, заходи, передбачені пунктом 1.7.5 глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 307. Виробники електричної енергії, які надають послуги на балансуючому ринку електричної енергії, набувають статусу «Дефолтний» при тривалості статусу «Переддефолтний» більше семи робочих днів.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.02.2022 №333 внесено зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 лютого 2022 року № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду», а саме, пункт 1 викладено в такій редакції:

« 1. На період дії особливого періоду Оператору системи передачі (який виконує функцію Адміністратора розрахунків) не застосовувати до виробників електричної енергії, які надають послуги на балансуючому ринку електричної енергії, та електропостачальників, які виконують функції постачальників універсальної послуги, заходи, передбачені пунктом 1.7.5 глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 307. Виробники електричної енергії, які надають послуги на балансуючому ринку електричної енергії, та електропостачальники, які виконують функції постачальників універсальної послуги, не набувають статусу «Дефолтний».»

В подальшому, відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.03.2022 №334 внесено наступні зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 лютого 2022 року № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду», зокрема, пункт 1 викладено в такій редакції:

« 1. На період дії особливого періоду Оператору системи передачі (який виконує функцію Адміністратора розрахунків) не застосовувати заходи, передбачені пунктом 1.7.5 глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 307 до:

виробників електричної енергії, які надають послуги на балансуючому ринку електричної енергії;

електропостачальників, які виконують функції постачальників універсальної послуги;

електропостачальників та трейдерів за умови, якщо розмір суми дебіторської заборгованості за електричну енергію перевищує розмір суми кредиторської заборгованості за електричну енергію відповідно до договору про врегулювання небалансів електричної енергії.

Зазначені учасники ринку електричної енергії не набувають статусу «Дефолтний».

Вбачаючи наявність підстав для визнання вказаної постанови від 25.02.2022 №332 (в редакції постанов №333 та №334) протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Пправовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-VIII (далі - Закон №1540-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг

Відповідно до статті 2 Закону №1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема:

1) у сфері енергетики:

діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії;

діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, трейдерської діяльності.

Відповідно до статті 3 Закону №1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема, нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом.

Основними завданнями Регулятора є забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до статті 17 Закону №1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема, приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції.

Крім того, Регулятор має право, зокрема, приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку.

Так, в межах своїх повноважень, визначених Законом №1540-VIII відповідачем 25.02.2022 було прийнято Постанову №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду».

З урахуванням внесених змін відповідно до Постанов №333 та №334, пункт 1, з яким не погоджується позивач, викладено в наступні редакції:

« 1. На період дії особливого періоду Оператору системи передачі (який виконує функцію Адміністратора розрахунків) не застосовувати заходи, передбачені пунктом 1.7.5 глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 307 до:

виробників електричної енергії, які надають послуги на балансуючому ринку електричної енергії;

електропостачальників, які виконують функції постачальників універсальної послуги;

електропостачальників та трейдерів за умови, якщо розмір суми дебіторської заборгованості за електричну енергію перевищує розмір суми кредиторської заборгованості за електричну енергію відповідно до договору про врегулювання небалансів електричної енергії.

Зазначені учасники ринку електричної енергії не набувають статусу «Дефолтний».

Позивачем наголошено на тому, що він, постачальник електричної енергії, в незалежності від наявності об`єктивних причин в умовах воєнного стану, може у будь-який час набути статусу "Дефолтний" при тривалості статусу "Переддефолтний" більше двох робочих днів.

За посиланням позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс» щоденно несе ризик отримати статус "Переддефолтний", а в подальшому і статус "Дефолтний", що призведе до фактичної неможливості в подальшому постачати електричну енергію споживачам, що в умовах воєнного стану в Україні є неприпустимим та матиме незворотні наслідки.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що статтею 55 Конституції України конкретизоване у законах України право на судовий захист, яке передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує заявник, було обґрунтованим. Таке порушення прав має стосуватися суб`єктивних прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права.

Аналізуючи наведене слід зауважити, що конституційне право на доступ до правосуддя не є безмежним. Метою суду (правосуддя) є захист порушених прав, свобод та інтересів, належних безпосередньо особі, яка звертається за захистом (її суб`єктивних прав).

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в ухвалах від 13 листопада 2019 року у справі № 540/2205/19, від 15 травня 2019 року у справі №522/6226/19.

У рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що у своїх рішеннях він послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

В цьому рішенні Конституційний Суд України також вказав, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні від 06 жовтня 2020 року у справі № 9901/232/20.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Виходячи з системного аналізу наведених норм вбачається, що предметом судового захисту в адміністративних справах є права, свободи чи законні інтереси фізичної чи юридичної особи, що були порушені суб`єктом владних повноважень, тобто має існувати взаємозв`язок між правом особи на звернення до суду і порушенням її суб`єктивних прав. При цьому друге є передумовою виникнення першого.

Разом з тим, всупереч наведеному у позовній заяві позивачем не було вказано конкретних прав, свобод чи інтересів, що були нібито порушені відповідачем внаслідок внесення прийняття оскаржуваної постанови.

З аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та законні інтереси особи, яка звернулася до суду.

Водночас, позивачем не наведено, і, відповідно, з матеріалів справи не вбачається, що внаслідок прийняття оскаржуваної постанови відбулося порушення прав та інтересів позивача. При цьому, згідно з статтями 2 та 5 Кодексу адміністративного судочинства України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Суд наголошує, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, а тому суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.

Висновки в цій частині узгоджуються з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 16 червня 2020 року по справі № 2а-10083/10/1370, від 24 квітня 2018 року по справі № 167/592/17, від 31 липня 2018 року по справі № 348/9/17, від 23 жовтня 2018 року по справі № 344/4560/17, від 14 лютого 2019 року по справі №362/7962/15а.

Як вже зазначалось вище, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту», у розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у п. 22 постанови від 08 липня 2020 року у справі № 348/812/17.

Враховуючи, що позивачем не зазначено які саме права порушує оскаржувана постанова, суд зазначає, що відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки адміністративний позов не підлягає до задоволення, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням перебування судді Ішука І.О. в період з 12.09.2022 по 20.09.2022 у відпустці, повний текст рішення виготовлено 21.09.2022.

Суддя Іщук І.О.