Справа № 440/7771/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 р. Справа № 440/7771/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 18.08.21 по справі №440/7771/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській обл., відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській обл., викладене у листі № 4471-3653/Г-02/8-1600/21 від 17.05.2021 про здійснення перерахунку пенсії у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати та застосування законодавчо встановленого обмеження пенсії максимальним розміром,

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській обл. здійснити перерахунок та виплату йому пенсії, інваліду II групи професійне захворювання, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Полтавської обласної прокуратури від 16.03.2021№21-163вих.21 без застосування законодавчо встановленого обмеження пенсії максимальним розміром,

- перерахунок пенсії та її виплату здійснити без застосування встановленого обмеження пенсії максимальним розміром здійснити з 19.04.2021, а саме з дня звернення до ГУ ПФУ Полтавської обл.,

- виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією здійснити разово та однією сумою, без застосування постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду", якою затверджено "Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду" № 649 (далі Порядок КМУ №649).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2021 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській обл. щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_2 у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській обл.здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , з дати звернення, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Полтавської обласної прокуратури від 16.03.2021 №21-163вих.21, з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції ГУ ПФУ у Полтавськый обл. (далі апелянт-1) подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт - 1 вказав, що 20.04.2021 ОСОБА_2 звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (далі Закон №1789-XII) та надав довідку від 16.03.2021 № 21-163вих.21 про складові заробітної плати за посадою прокурора окружної прокуратури станом на 15.03.2021, тоді як з аналізу додатково наданих ним документів для здійснення перерахунку пенсії вбачається, що вказана вище довідка не може бути застосована для проведення такого перерахунку, оскільки має інформаційний характер. Зазначив, що рішення Конституційного Суду № 7-р (ІІ) 2019 від 13.12.2019 набрало чинності та підлягає обов`язковому застосуванню з дня його ухвалення, тобто з 13.12.2019. Посилався на правову позицію, викладену у постанові Вищого адміністративного суду від 20.07.2017 у справі №591/4946/16-а, у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 31.10.2018 у справі № 1640/3219/19, у рішенні Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2018 у справі №816/921/18. Зауважив, що на час прийняття Кабінетом міністрів України постанови «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 09.12.2015 № 1013 (далі Постанова КМУ №103), з прийняттям якої позивач пов`язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення ст. 50-1 Закону №1789-XII, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність, а положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсій, у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, постанова КМУ № 1013 не містить. Норми Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII ( далі Закон № 76-VIII), якими ч.18 ст. 50-1 Закону №1789-XII та ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII ( далі Закон №1697-VII) викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними. Вказав, що з 01.12.2015 дати набрання чинності постанови КМУ № 1013, та у зв`язку із набранням у подальшому чинності Законом №1697-VII, яким по іншому врегульовано правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпечення працівників прокуратури, пенсії, призначено за ст. 50-1 Закону № 1789-XII, не підлягають перерахунку, у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури. Зазначив, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норми, які діють на час виникнення обставини такого перерахунку, з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком, розміру такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій, як збільшення розміру заробітної плати, на законодавчому рівні не встановлено, а урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, у пенсійного органу відсутні будь-які правові підстави для здійснення перерахунку, що свідчить про те, що приймаючи рішення про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_2 уповноважений орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.03.2018 у справі № 554/845/17.

Також не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (далі апелянт-2) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення в цій частині та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги апелянт 2 зазначив, що він не належить до кола суб`єктів, на яких поширюється дія Закону №1697-VII ( в редакції Закону України від 24.12.2015 № 911-VII та Закону України від 06.12.2016 № 1774- VIIІ), оскільки у спірних правовідносинах має місце перерахунок, а не призначення пенсії. Вказав, що враховуючи те, що він має статус пенсіонера, а пенсію йому призначено на підставі чт. 50-1 Закону № 1789-XII, обмеження максимального розміру пенсії, визначені абз.6 ч.15 ст.86 Закону 1697-VII, до його пенсії не можуть бути застосовані. Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.11.2019 у справі №360/1428/17. Зауважив, що на виконання постанови Глобинського районного суду Полтавської області від 06.06.2016 у справі №527/990/16-a відповідачем проведено перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 20.04.2016 № 18-173/вих.16. Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.11.2019 у справі № 360/1428/17, від 04.03.2021 у справі №589/3997/16-a, у постанові від 19.03.2019 у справі №806/1952/18. Вказав, що на осіб, яким пенсію призначено до 01.01.2016, вимоги щодо обмеження її максимального розміру не поширюються. Посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.02.2019 у зразковій справі №240 /5401/18 та у постанові від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-a, від 08.06.2021 у справі № 263/15245/16-a, від 19.07.2021 у справі № 752/17381/16-a.Зауважив, що положення щодо обмеження пенсії максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність визнано неконституційними відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016. Разом з тим, зазначив, положення ст. 50-1 Закону №1789-XII, що регулювали порядок перерахунку пенсій втратили чинність, а рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р (ІІ) 2019 вирішено ч.20 ст. 86 Закону №1697-VII застосовувати в первинній редакції.

18.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги ГУ ПФУ в Полтавській обл.

18.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду в задоволенні клопотання ГУ ПФУ в Полтавській обл. про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено.

18.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській обл. залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору, та надано строк на усунення недоліків.

20.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 у справі № 440/7771/21.

12.11.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ у Полтавській обл. у справі № 440/7771/21.

29.12.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі залишено без задоволення.

20.09.2022 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до положеньч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ГУ ПФУ у Полтавській обл. підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_2 є пенсіонером органів прокуратури якому призначена пенсія по інвалідності у розмірі 90 % від місячного заробітку, відповідно до 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

16.03.2021 Полтавська обласна прокуратура надала позивачу довідку № 21-163вих21 про розмір заробітної плати, обрахованої згідно ст. 81 Закону № 1697-VII для перерахунку пенсії за відповідною посадою, на підставі якої позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо проведення перерахунку пенсії за вислугу років.

Відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача і після проведення перерахунку розмір пенсії ОСОБА_2 склав 60 % від грошового забезпечення, визначеного довідкою від 16.03.2021 № 21-163вих21, з обмеженням десятьма прожитковими мінімумами.

Вважаючи зменшення відсоткового значення пенсії відповідних сум грошового забезпечення з 90 % до 60 % та обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами протиправними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх часткової обґрунтованості.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Спірними у цій справі є питання щодо розміру відсотку, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону № 1789-XII, а також застосування при перерахунку такої пенсії обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Вирішуючи питання щодо правомірності застосування ГУ ПФУ в Полтавській обл. після проведення перерахунку обмеження пенсії позивача у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що на час призначення пенсії позивачу особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, чинній до 01 жовтня 2011 року, було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.11.2011 № 3668-VI у ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесено зміни, відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII у ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ у ч.ч.2,5 цифри « 80» замінено цифрами « 70».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII у ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ у ч.ч.2,4 цифри « 70» замінено цифрами « 60».

За правилами ч.18 цієї статті (у редакції, чинній до 01.01.2015) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються, у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

З 01.01.2015 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.

Водночас 15.07.2015 набрав чинності Закон № 1697-VІІ, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789-ХІІ, крім, ч.ч.3, 4,6,11 ст.50-1, що втратили чинність з 15.12.2015.

З набранням чинності Законом № 1697-VІІ пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями ст. 86, за правилами ч.ч.1,2 якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з ч. 20 цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому ч.ч.2,3,4 цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Колегія суддів зазначає, що 01.01.2015 набрав чинності Закон «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII, яким, з- поміж іншого, ч.18 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ (діяла до 15 липня 2015 року) викладено в такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України»; а ч.20 ст.86 Закону » №1697-VІІ (набрала чинності 15 липня 2015 року) викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Конституційний Суд України за результатами розгляду справи № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) ухвалив рішення від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019 та визнав такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.20 цієї ст. 86 Закону №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, зазначивши, що положення ч.12 ст. 86 Закону № 1697-VII зі змінами, яке визнано неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у рішенні № 7-р(II)/2019 встановив, що ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення і підлягає застосуванню в первинній редакції:« 20.Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Також колегія суддів зазначає, що починаючи з 01 січня 2015 року в Україні жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону №1697-VII; і законодавець делегував повноваження щодо встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінету Міністрів України, який, між тим, не визначив умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Протягом усього періоду дії норми ст. 86 Закону № 1697-VII, яка визначала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, позивач мав право на перерахунок пенсії, проте був позбавлена можливості таке право реалізувати з огляду на бездіяльність Кабінету Міністрів України.

Суд апеляційної інстанцї зазначає, що Верховний Суд в постанові від 24.12.2019 у справі № 826/8546/18 звернув увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII покладено саме на Уряд. Суди у зазначеній справі визнали протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язали Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та ухвалити рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.Проте, рішення суду фактично Кабінетом Міністрів України не виконано.Відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури зумовило неможливість проведення органами Пенсійного фонду України перерахунку зазначених пенсій.Реалізація його права була забезпечена саме рішенням Конституційного Суду від 13.12.2019 № 7-р(II)/2019.

За приписами ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-VІІ, яка, як зазначено вище, набрала чинності з 13.12.2019, перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців, а тому саме з цієї дати особи, яким пенсії призначені відповідно до Закону № 1789-ХІІ або Закону № 1697-VІІ мають право на перерахунок пенсі, у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам, зокрема на підставі постанови КМУ № 657).

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

За наслідком системного аналізу вказаних правових положень колегія суддів зазначає, що правовідносини щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом № 1697-VІІ, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема ч.2 ст. 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, які суд, з огляду на приписи ч.5 ст. 242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Як встановлено судом першої інстанції із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки 16.03.2021 № 21-163вих21 позивач звернувся до пенсійного органу у 2021 році, тоді як на цей час положення ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VІІ у частині перерахунку пенсії втратили чинність, що з урахуванням наведених вище правових положень свідчить про те, що на спірні правовідносини поширюються приписи ч.2 ст. 86 Закону № 1697-VІІ, відповідно до яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.

З огляду на викладене та беручи до уваги наведені вище правові норми колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що рішення ГУ ПФУ в Полтавській обл. викладене у листі № 4471-3653/Г-02/8-1600/21 від 17.05.2021 про здійснення перерахунку пенсії у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати є протиправним.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.09.2022 у справі №400/754/21, яку, з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Щодо доводів пенсійного органу про те, що на час звернення позивача до уповноваженого органу такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій, як збільшення розміру заробітної плати, на законодавчому рівні не встановлено, а тому відповідачем правомірно відмовлено у проведенні такого перерахунку, колегія суддів зазначає, що право на проведення перерахунку у вказаній справі позивачем не оскаржується, а спірним є питання правомірності дій пенсійного органу з перерахунку пенсії у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати та застосування законодавчо встановленого обмеження пенсії максимальним розміром.

Доводи ОСОБА_2 про те, що пенсію йому призначено на підставі чт. 50-1 Закону № 1789-XII, а тому на спірні правовідносини не поширюються вимогу Закону № 697-VІІ колегія суддів визнає помилковими та зазначає, що до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом № 1697-VІІ, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон № 1697-VІІ не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії, з урахуванням норми Закону № 1789-ХІІ, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.

Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом № 1697-VІІ порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону № 1789-ХІІ, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону № 1697-VІІ.

Аналогічна правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 27.01.2022 у справі №420/1468/21, які, враховуючи положення ч.5 ст. 242 КАС України, суд застосовує до спірних правовідносин.

Щодо посилань апелянта -2 на те, що положення ст. 50-1 Закону №1789-XII, які регулювали порядок перерахунку пенсій втратили чинність, а рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р (ІІ) 2019 вирішено ч.20 ст. 86 Закону №1697-VII застосовувати в первинній редакції, яка не передбачає відсоткового обмеження розміру пенсії колегія суддів зазначає, що первинна редакція ч.20 ст. 86 Закону № 1697-VII до 13.12.2019 року (дата ухвалення Конституційним Судом України рішення № 7-р(II)/2019) не набирала чинності та не застосовувалася, оскільки Законом № 76-VIII цю первинну редакцію з 01.01.2015 змінено на речення «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України», тобто ці зміни було внесені в текст ст. 86 Закону № 1697-VII ще до дати набрання нею чинності - 15.07.015 , а тому ч.20 ст. 86 Закону № 1697-VІІ (в первинній редакції, якою визначено умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років працівникам прокуратури) на підставі рішення Конституційного Суду України № 7-р(II)/2019 набрала чинності 13.12.2019 та підлягає застосуванню починаючи з цієї дати.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 у справі № 140/6501/20, які з урахуванням приписів ч.5 ст. 242 КАС України, колегія суддів враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Надаючи правову оцінку правомірності застосування ГУ ПФУ у Полтавській обл. під час проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст. 2 Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI (далі -Закон № 3668-VI) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.

При цьому абз.1 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом 2 цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.

Закон № 1789-ХІІ втратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин), у зв`язку з набранням чинності Законом № 1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

За наслідком системного аналізу вказаних правових положень колегія суддів зазначає, що з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема ст. 86, частиною 15 якої встановлено обмеження пенсії максимальним розміром.

Колегія суддів зауважує, що пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI є таким, що не скасовує обмеження максимального розміру пенсії призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом №3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом 6 ч.15 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Зазначені положення Закону від 08.07.2011 № 3668-VI та абзац 6 частини 15 статті 86 Закону від 14.10.2014 № 1697-VII неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування відповідачем.

Отже, на момент проведення перерахунку пенсії позивачу, наведеними положеннями встановлюються обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

А оскільки перевищення максимального розміру пенсії позивача у спірних відносинах стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання цих правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, саме з дати проведення такого перерахунку.

Вказана правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, яку суд, з огляду на приписи ч.5 ст. 242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Беручи до уваги наведені вище правові положення, а також враховуючи, що на момент проведення перерахунку пенсії позивачу, наведеними положеннями встановлюються обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності обмеження пенсійним органом пенсії ОСОБА_2 , розмір якої після проведення перерахунку відповідачем перевищив встановлений Законом 1697-VII максимальний розмір.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він має статус пенсіонера, а пенсію йому призначено на підставі ст. 50-1 Закону № 1789-XII, обмеження максимального розміру пенсії, визначені абз.6 ч.15 ст.86 Закону 1697-VII, до його пенсії не можуть бути застосовані, колегія суддів визнає помилковими та зазначає, що при здійсненні перерахунку пенсії особи застосуванню підлягають норми, що є чинними на момент проведення такого перерахунку, а не на момент призначення такій особі пенсії, про що зазначено вище.

Щодо посилань апелянта - 2 на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 12.11.2019 у справі №360/1428/17, від 04.03.2021 у справі №589/3997/16-a, у постанові від 19.03.2019 у справі №806/1952/18, від 04.02.2019 у зразковій справі №240 /5401/18 a, від 08.06.2021 у справі № 263/15245/16-a, від 19.07.2021 у справі №752/17381/16-a колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, а відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20 Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постанові 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а, на які посилається ОСОБА_2 .

Посилання скаржника-2 на те, що на виконання постанови Глобинського районного суду Полтавської області від 06.06.2016 у справі №527/990/16-a відповідачем проведено перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 20.04.2016 № 18-173/вих.16 колегія суддів до уваги не бере, як такі, що не свідчать про протиправність застосованого ним обмеження до перерахованої пенсії позивача у спірних правовідносинах.

Колегія суддів зауважує, що аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.

Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 N 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява № 2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява № 17767/08).

Хоча виплати соціального страхування є «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.

Водночас розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.

При цьому таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.06.2022 у справі № 560/2106/20, яку, з урахуванням ч.5 ст. 242 КАС України, колегія суддів враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Щодо інших доводів апелянтів колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянтів, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з приписами п.2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року по справі № 440/7771/21 - скасувати в частині визнання протиправними дії Головно управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати та зобов`язання Головного управління в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з дати звернення, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Полтавської обласної прокуратури від 16.03.2021 №21-163вих.21, з урахуванням проведених виплат.

Ухвалити постанову, якою в цій частині в задоволенні позоних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року по справі №440/7771/21залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін