Справа № 240/9625/19
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Житомир справа № 240/9625/19

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Романченка Є.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшов вказаний позов, у якому ОСОБА_1 просить:

- визнати протиправною і скасувати постанову № 45883008 від 23.10.2018 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Голубович Н.П. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 84 688,40 гривень у виконавчому провадженні №57508330.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що фактичного стягнення державним виконавцем присуджених за виконавчим листом №1 від 24.11.2014 року по справі №296/9758/13-ц сум не відбулося, а тому з урахуванням приписів ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Також зазначає, що державний виконавець може винести постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій лише із суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Оскільки у вищевказаному виконавчому провадженні жодних сум стягнуто не було, а виконавчий документ повернутий стягувачу за його заявою, вважає, що не існує жодних підстав для стягнення виконавчого збору, а тому спірна постанова є такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 16.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.09.2019 задоволено клопотання представника позивача, замінено неналежного відповідача у справі Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області на належного відповідача Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 зупинено провадження в даній справі до набрання чинності рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №2540/3203/18 (провадження №11-445апп19).

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 провадження у даній адмівністративній справі було поновлено.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 замінено відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на його правонаступника - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Первісним відповідачем було подано до суду відзив, в якому просить у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Зазначає, що вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковою умовою для стягнення виконавчого збору. Стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Судом встановлено наступні обставини.

Постановою державного виконавця Корольовського відділу ДВС Житомирського МУЮ було відкрито виконавче провадження № 45883008 з примусового виконання виконавчого листа Корольовського районного суду м. Житомира №1 від 24.11.2014 по справі № 296/9758/13-ц.

Державним виконавцем Корольовського відділу ДВС міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирської області, на підставі відновідної постанови, було передано матеріали виконавчого провадження №45883008 з примусового виконання виконавчого листа Корольовського районного суду м. Житомира №1 від 24.11.2014 по справі №296/9758/13-ц до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області.

Постановою від 24.03.2017 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області було прийнято до свого провадження виконавче провадження №45883008.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області виконавчий лист по справі №296/9758/13-ц повернутий стягувачу за його заявою.

23.10.2018 головним державним виконавем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було прийнято постанову у виконавчому провадженні №45883008 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 84 688,40 грн.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24.10.2018 відкрито виконавче провадження №57508330 з примусового виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 84 688,40 грн.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24.10.2018 виконавче провадження №57508330 приєднано до зведеного виконавчого провадження №54806778, яке веде ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 1404-VIII).

У частині 1 статті 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно зі статтею 10 Закону України № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 1 та 5 статті 26 Закону України № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 27 Закону України № 1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону України № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 42 Закону України №1404-VІІІ визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до абзацу 11 пункту 8 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі Інструкція №512/5) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 Закону України № 1404-VIII, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону України № 1404-VIII, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. При цьому стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 640/7697/21 та від 26 червня 2020 року у справі № 360/3324/19, від 11 серпня 2022 року у справі № 640/23271/21.

Доводи позивача про те, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчинення ним дій, які призвели до стягнення з боржника сум заборгованості, суд оцінює критично, оскільки відповідно до статті 27 Закону України № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У контексті аналізу наведених доводів суд звертає увагу позивача на те, що частина 2 статті 27 Закону України № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, яка фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині 2 статті 27 Закону України № 1404-VIII слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Отже, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.

Разом з тим, суд звертає увагу, що висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, суд до уваги не приймає, оскільки вказане рішення ухвалене стосовно постанови про стягнення виконавчого збору, винесених у період до 28.08.2018, тобто до зміни редакції ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» та під час дії цієї норми в редакції, якою дійсно було передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що фактично стягнута.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені у справі обставини та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наведених вище підстав.

Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 255, 272, 287, 292, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко