Справа № 440/638/22
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/638/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Рябухи Ю.В.,

представника позивача - Скабука Ю.М.,

представника відповідача - Казмерчука М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого Головним управлінням ДПС у Полтавській області форми "С" від 07.07.2021 №.

Позовні вимоги товариство мотивує протиправністю податкового повідомлення-рішення від 07.07.2021 №, зважаючи на безпідставність висновків контролюючого органу про порушення платником податків пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон). Зазначає, що суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Тобто, в силу пункту 12 статті 3 Закону суб`єкт господарювання під час фактичної перевірки, має підтвердити облік тих товарів, які знаходяться в місці продажу на момент перевірки. У спірному випадку, незважаючи на підтвердження належного обліку товарів, що знаходяться в місці реалізації на момент перевірки, а саме, обліковими бухгалтерськими та первинними документами, перевіряючі безпідставно зробили висновок про порушення товариством пункту 12 статті 3 Закону через ніби то відсутність товарної книги 15-ГС та журналу оперативного обліку СВГ за формою 2-ГС. При цьому, товариству не зрозуміло, з чого зроблено висновок про таке ненадання, оскільки акт про ненадання документів у відповідності до пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України не складався. Водночас, відповідно до пункту 10.1 Інструкції №332 товарна книга кількісного руху СВГ за формою 15-ГС слугує саме для відображення кількісного руху СВГ і це не є обліком товарів, оскільки вказана книга не передбачає інформації про вартість товару, без чого у відповідності до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" облікувати товар неможливо. Журнал оперативного обліку скрапленого вуглеводневого газу, що надійшов, за формою 2-ГС відповідно до пункту 10.1 Інструкції №332 призначений для посилення контролю за кількісним збереженням СВГ під час приймання, відпуску та його зберігання, а не для обліку товару. Також вказаний журнал не передбачає інформації про вартість товару, без чого у відповідності до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" облікувати товар неможливо. На запит перевіряючих надана інформація про належний облік СВГ як при прийнятті, так і при реалізації, з включенням інформації щодо вартості СВГ, тобто надано навіть більше інформації, ніж відображається в товарній книзі 15-ГС та журналі 2-ГС. Товар, а саме СВГ в балонах, обліковано у встановленому законом порядку на підставі накладних, ТТН, актів. На підтвердження обліку СВГ в балонах перевіряючим надана бухгалтерська довідка про фактичний залишок та балансову вартість, що свідчить про належний облік товару. Окрім цього, на переконання товариства, на підставі статті 20 Закону штрафна санкція застосовується у двох випадках: 1) реалізація необлікованих товарів; 2) не надання документів, що підтверджують облік товарів, які знаходяться у місці продажу. Жодного з вказаних фактів (умов) перевіркою не встановлено, при цьому, питання реалізації перевіркою взагалі не досліджувалося.

Ухвалою суду від 18.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/638/22 за позовом ТОВ "Надежда Ритейл 2017" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

11.02.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог ТОВ "Надежда Ритейл 2017" заперечує (а.с. 39-40). Вказує на правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки працівниками ГУ ДПС у Київській області на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, наказу від 12.05.2021 №820-п, направлень на проведення фактичної перевірки в межах повноважень проведено фактичну перевірку господарського об`єкту за місцем фактичного провадження діяльності, а саме: Київська область, Бородянський район, смт. Бородянка, вул. Привокзальна, буд. 1. В ході перевірки було встановлено порушення: пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: не забезпечено ведення обліку, в порядку встановленому законодавством, залишків товарно-матеріальних цінностей за місцем їх реалізації та/або запасів на складах. Так, встановлено надходження на АЗС з магазином скрапленого газу, що не облікований у відповідних журналах, а саме в товарній книзі кількісного руху СВГ за формою 15-ГС та журналі оперативного обліку СВГ за формою №2-ГС-відсутні записи про надходження скрапленого газу на АЗС на загальну суму 100292,35 грн, що є порушенням ведення у встановленому законодавством порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснення продажу лише тих товарів, які відображені в такому обліку. За результатами фактичної перевірки складено акт фактичної перевірки від 31.05.2021 реєстраційний №8054/1036/07/41022256, та відповідно зафіксовано порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме, порушення обліку та ведення у встановленому законодавством порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснення продажу лише тих товарів, які відображені в такому обліку. При цьому, під час проведення перевірки перевіряючим не надавались документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 16.03.2022, товариство наполягає на тому, що на підставі статті 20 Закону штрафна санкція застосовується при обов`язковому встановленні факту реалізації, але питання реалізації перевіркою взагалі не досліджувалося. Більш того, оскільки на момент перевірки скраплений газ на суму 100292,35 грн знаходиться на залишку, то він не реалізований, що свідчить про незаконність застосування штрафних санкцій. Аналогічних висновків притримується Верховний Суд у постановах від 21.01.2021 у справі №826/12449/17, від 05.03.2019 у справі №806/2402/16, від 24.12.2020 у справі №808/8767/15, від 07.10.2020 у справі №806/2796/17. Окрім цього, висновки перевіряючих про необлік ґрунтуються не на необліку конкретних поставок чи партій, а на залишку скрапленого газу саме в балонах. Бухгалтерський облік руху СВГ здійснюється на підставі Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246 та зареєстрованого Міністерством юстиції 02.11.1999 за №751/4044. Податковий облік господарських операцій руху СВГ ведеться згідно із чинним законодавством України. Таким чином, залишок скрапленого газу в балонах на загальну суму 100292,35 грн не мав та не міг бути відображеним в журналі форми 2-ГС (а.с. 64-67).

Представник позивача в судовому засіданні 06.09.2022 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.09.2022 заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ТОВ "Надежда Ритейл 2017" (ідентифікаційний код 41022256, місцезнаходження: Україна, 36009, Полтавська область, м. Полтава, вул. Зіньківська, буд. 19-Б) зареєстроване та внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в якості юридичної особи 03.11.2021, номер запису про державну реєстрацію юридичної особи 006007254 (а.с. 9-10).

Основним видом економічної діяльності товариства згідно із КВЕД є: 47.30 Роздрібна торгівля пальним (а.с. 10).

Посадовими особами контролюючого органу на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 12.05.2021 №820-п (а.с. 52) та направлень на перевірку від 24.05.2022 №3365/10-36-07-06 та №3366/10-36-07-06 (а.с. 48 зі звороту, 51 зі звороту) проведено фактичну перевірку господарського об`єкту газонаповнювального пункту за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Бородянка, вул. Привокзальна, буд. 1, належного суб`єкту господарювання ТОВ "Надежда Ритейл 2017" (ідентифікаційний код 41022256, місцезнаходження: Україна, 36009, Полтавська область, м. Полтава, вул. Зіньківська, буд. 19-Б) з питань дотримання ПКУ, КЗпП України, Законів України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про ліцензування видів господарської діяльності", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 31.05.2021 реєстраційний №8054/1036/07/41022256 (а.с. 46-47).

За висновками акту фактичної перевірки встановлено порушення пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме, перевіркою встановлено наявність в реалізації необлікованого у встановленому порядку газу скрапленого вуглеводневого вартістю 100292,35 грн, оскільки на перевірку не було надано товарну книгу кількісного обліку руху СВГ за формою №15-ГС та журналу оперативного обліку СВГ за формою №2-ГС (а.с. 47).

07.07.2021 на підставі зазначених висновків акту фактичної перевірки від 31.05.2021 реєстраційний №8054/1036/07/41022256 контролюючим органом прийняте податкове повідомлення-рішення №5 про застосування до ТОВ "Надежда Ритейл 2017" штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 200584,70 грн (а.с. 43).

В результаті оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 07.07.2021 №5 в адміністративному порядку, рішенням ДПС України від 09.11.2021 №25388/6/99-00-06-03-02-06 скаргу товариства залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін (а.с. 19-28).

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства /пункт 1.1 статті 1 ПК України у редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин/.

Як передбачено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

А відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 цієї статті, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

Так, у силу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Законом України від 17.03.2020 №533-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (зі змінами, внесеними законами від 30.03.2020 №540-IX, від 13.05.2020 №591-IX, від 14.07.2020 №786-IX) підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-2 такого змісту: "Установити мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: (...) фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.".

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (надалі - Закон №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції.

В силу пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Згідно зі статтею 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Згідно з частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність податкового повідомлення-рішення контролюючого органу про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону №265/95-ВР, що, за твердженням відповідача, полягало у не забезпеченні ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Виходячи з приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перевіряє відповідність такого рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а саме, чи прийнято це рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд враховує, що за змістом пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

До суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід зауважити, що Верховний Суд у пунктах 38, 39, 40 постанови від 25.05.2022 у справі №1.380.2019.004011 зазначив, що при проведенні обрахунку штрафної санкції слід відштовхуватися від фактичного обсягу необлікованого товару. Разом з тим, єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою N 16-НП та N 17-НП та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів. Аналогічна правова позиція викладена і, зокрема, в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі N 823/1917/16.

Отже, за позицією Верховного Суду, єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів/газу скрапленого є співставлення даних обліку звітів АЗС та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів (в тому числі газу скрапленого), які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів (газу скрапленого).

Спірні правовідносини урегульовуються Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 №332.

Так, відповідно до підпункту 10.1 пункту 10 Інструкції №332 матеріально відповідальні особи ведуть кількісний облік СВГ у товарній книзі кількісного руху СВГ за формою N 15-ГС (додаток 15), в якій записуються надходження і відпуск газу за день, а також виводять залишки на кінець дня.

Крім цього, для посилення контролю за кількісним збереженням СВГ під час приймання, відпуску та його зберігання, матеріально відповідальні особи ведуть журнал оперативного обліку СВГ за формою N 2-ГС.

Разом з тим, підпунктом 10.6-10.8 пункту 10 Інструкції №332 визначено, що матеріально відповідальна особа пункту наповнення балонів у кінці робочого дня передає на склад готової продукції заповнені СВГ балони на підставі накладної про передавання готової продукції на склад за формою N 16-ГС (додаток 16).

У кінці місяця на підставі вищезазначених накладних складається акт про оприбуткування СВГ в балонах за формою N 17-ГС (додаток 17) спеціально створеною згідно з наказом керівника комісією, який є підставою для списання на витрати з наповнення балонів СВГ та оприбуткування готової продукції на складі підприємства.

На підставі прибуткових і видаткових накладних матеріально відповідальні особи щоденно складають звіт про рух готової продукції на складі в кількісному виразі за видами балонів (їх місткості) за формою оборотно-сальдової відомості.

Як слідує з матеріалів справи, перевіркою встановлено наявність в реалізації необлікованого у встановленому порядку газу скрапленого вуглеводневого саме в балонах, балансовою вартістю 100292,35 грн.

Позивачем на підтвердження обліку СВГ в балонах у спірному періоді надано суду акти про оприбуткування СВГ в балонах типової форми №17-СГ та накладні типової форми №16-СГ (а.с. 69-134).

Водночас, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відображених в акті фактичної перевірки від 31.05.2021 реєстраційний №8054/1036/07/41022256 висновків щодо проведення перевіряючими перерахунку, вимірювання, інвентаризації тощо або виявлення в ході перевірки різниці між кількістю скрапленого вуглеводневого газу, який надійшов на ГНП та кількістю реалізованого скрапленого вуглеводневого газу станом на момент перевірки, даних щодо методів, засобів вимірювання та інших вимог щодо здійснення таких замірів.

Перевіряючими не встановлено, який саме товар, в які дати, в якій кількості отриманий суб`єктом господарювання, за якими накладними і ТТН не обліковано у встановленому порядку.

На підтвердження обліку СВГ в балонах перевіряючим надавалася бухгалтерська довідка про фактичний залишок та балансову вартість СВГ (а.с. 31).

Судом встановлено, що нарахування відповідачем штрафної санкції на підставі статті 20 Закону проведено в подвійному розмірі, виходячи з даних довідки про балансову вартість скрапленого газу. Разом з тим, балансова вартість товарів та ціна їх реалізації не є тотожними.

Так, згідно з Національним положенням (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю (пункт 8).

Згідно з пунктом 9 вказаного положення первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат:

суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю) за вирахуванням непрямих податків;

суми ввізного мита;

суми непрямих податків у зв`язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству;

транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів). Сума транспортно-заготівельних витрат, що узагальнюється на окремому субрахунку рахунків обліку запасів, щомісячно розподіляється між сумою залишку запасів на кінець звітного місяця і сумою запасів, що вибули (використані, реалізовані, безоплатно передані тощо) за звітний місяць. Сума транспортно-заготівельних витрат, яка відноситься до запасів, що вибули, визначається як добуток середнього відсотка транспортно-заготівельних витрат і вартості запасів, що вибули, з відображенням її на тих самих рахунках обліку, у кореспонденції з якими відображено вибуття цих запасів. Середній відсоток транспортно-заготівельних витрат визначається діленням суми залишків транспортно-заготівельних витрат на початок звітного місяця і транспортно-заготівельних витрат за звітний місяць на суму залишку запасів на початок місяця і запасів, що надійшли за звітний місяць. Приклади розподілу транспортно-заготівельних витрат наведені в додатку до Національного положення (стандарту) 9;

інші витрати, які безпосередньо пов`язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях. До таких витрат, зокрема, належать прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати підприємства на доопрацювання і підвищення якісно технічних характеристик запасів.

У разі, якщо на момент оприбуткування запасів неможливо достовірно визначити їх первісну вартість, такі запаси можуть оцінюватися та відображатися за справедливою вартістю з наступним коригуванням до первісної вартості.

Водночас, за змістом пункту 22 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" оцінка за цінами продажу заснована на застосуванні підприємствами роздрібної торгівлі середнього проценту торговельної націнки товарів.

Тобто, ціна реалізації визначається на договірних умовах та включає торгівельну надбавку, яка не включається до балансової вартості запасів.

Наприклад, згідно з наявними у матеріалах справи документами, балансова вартість газу скрапленого для КПП в балоні 11 кг становить 58098,28 грн за 244 балони (шт), або 238,11 грн/балон, або 21,65 грн/кг, що підтверджується оборотно- сальдовою відомістю по рахунку 281 за 24.05.2021 (а.с. 32).

Водночас, 24.05.2021 ТОВ "Надежда Ритейл 2017" реалізовано газ скраплений для КПП в балоні 11 кг в кількості 30 балонів (шт.) за ціною 10395,00 грн, або 346,50 грн/балон, або 31,50 грн/кг, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 за 24.05.2021 (а.с. 176).

Крім того, позивачем надані й інші оборотно-сальдові відомості по рахунку 361, які підтверджують відмінність ціни реалізації від балансової вартості товарів (СВГ в балонах), яка зазначена в балансовій довідці від 25.05.2021 №705 (а.с. 189-192).

Резюмуючи викладене, суд доходить висновку, що у цій справі відповідач не довів, що ТОВ "Надежда Ритейл 2017" вчинено порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме: не обліковано товарні запаси (газ вуглеводневий скраплений в балонах) та/або реалізовано товари, облік яких не проведено.

Відображені в акті фактичної перевірки від 31.05.2021 доводи податкових інспекторів про те, що позивач не забезпечив облік належним чином газу вуглеводневого скрапленого в балонах не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи в суді.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області від 07.07.2021 №5 до ТОВ "Надежда Ритейл 2017" безпідставно застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 200584,70 грн за відсутності у діях позивача складу правопорушення, передбаченого пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР.

А тому, зазначене податкове повідомлення-рішення належить визнати протиправним та скасувати.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "Надежда Ритейл 2017".

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3008,77 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 29.12.2021 №54615 (а.с. 8).

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог юридичної особи, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3008,77 грн належить розподілити шляхом їх стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області.

Вирішуючи питання стягнення на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн, суд виходить з наступного.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у силу положень якої за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 04.08.2020 у справі №810/3213/16.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Скабуком Ю.М. у цій справі надані договір про надання професійної правничої допомоги від 05.01.2022, акт виконаних робіт (надання послуг) від 25.08.2022 та перелік послуг, що зобов`язується надати адвокат, від 05.01.2022 (а.с. 166-169).

Дослідивши надані представником позивача документи, суд враховує, що до акту виконаних робіт (наданих послуг) з надання правової допомоги адвокат Скабук Ю.М. включив: опрацювання законодавчої бази, опрацювання та підготовку матеріалів, що стосуються судової практики, опрацювання матеріалів фактичної перевірки та первинних документів, аналіз доказової бази, підготовку, написання та формування адміністративного позову, вивчення та аналіз відзиву відповідача, супроводження справи в суді, участь в судових засіданнях - всього на загальну суму 7000,00 грн (а.с. 168).

При цьому, суд враховує, що відсутність на дату розгляду справи судом доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20.

Крім того, відповідно до умов договору про надання професійної правничої допомоги від 05.01.2022 гонорар адвоката визначається окремо в додатках до даного договору та актах виконаних робіт (наданих послуг), які є невід`ємними частинами договору і має бути сплачений клієнтом не пізніше 31.12.2022 (пункт 2.3 договору).

За викладених обставин, суд, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи принцип обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, вважає документально підтвердженими витрати позивача на надання адвокатом Скабуком Ю.В. професійної правничої допомоги та доходить висновку про необхідність стягнення з ГУ ДПС у Полтавській області на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 7000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" (вул. Зіньківська, 19-б, м. Полтава, Полтавська область, 36009, ідентифікаційний код 41022256) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код ВП 44057192) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 07.07.2021 №5.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3008,77 грн (три тисячі вісім гривень сімдесят сім копійок) та на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн (сім тисяч гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 вересня 2022 року.

Суддя О.В. Гіглава