Справа № 640/6397/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6397/20 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІСТ ГРУП" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІСТ ГРУП" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості № UA100000/2020/100025/2 від 12.02.2020, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІСТ ГРУП" з позовом до Київської митниці Державної митної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості № UA100000/2020/100025/2 від 12.02.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно не взяв до уваги подані позивачем документи на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що ввозилися в Україну, та помилково не прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару, застосувавши шостий (резервний) метод визначення митної вартості товару.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 17.08.2022.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2022 призначено розгляд апеляційної скарги у відкритому судовому засіданні на 21.09.2022.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» та компанією «JILIN PROVINCE QIHONG COMPANY LIMITED» укладено Контракт №410-UK (надалі - Контракт).

Відповідно до пункту 1.1 Контракту, продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю узгоджений сторонами в інвойсі щодо кожної поставки. Умови поставки за цим Контрактом вказуються в інвойсі відповідно до Інкотермс 2010 (пункт 4.3 Контракту).

Оплата кожної партії товару здійснюється у валюті договору шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на банківський рахунок продавця через 30 календарних днів, починаючи з дня, що йде за датою, вказаною в транспортному (морському) документі, також можлива попередня оплата (пункт 3.1 Контракту).

Відповідно до пункту 3.4 Контракту, товар вважається сплаченим з моменту надходження коштів на рахунок продавця. Моментом надходження коштів вважається дата валютування зафіксована банком, в якому знаходиться рахунок продавця і на якій здійснюється оплата.

Відповідно до умов Контракту та згідно з інвойсу від 03.01.2020 № 2019ZH0019, позивачем придбано товари, зокрема: міксер для фарб та штукатурки, тип «В», 80мм, 10-15 кг - 1 512 шт., код УКТЗЕД (пункт 1 в ЕМД); міксер для фарб та штукатурки, тип «В», 100мм, 12-30 кг - 816 шт., код УКТЗЕД (пункт 1 в ЕМД); міксер для штукатурки, тип «С», 80мм, 5-10 кг - 5 784 шт., код УКТЗЕД (пункт 1 в ЕМД); міксер для штукатурки, тип «С», 100мм, 10-20 кг - 1 992 шт., код УКТЗЕД (пункт 1 в ЕМД); міксер для гіпсу, тип «Е», 80мм, 5-10 кг - 888 шт., код УКТЗЕД (пункт 1 в ЕМД); кобура для дрилі, 4 відділення, Berg - 624 шт., код УКТЗЕД (пункт 2 в ЕМД); сумка для інструментів закрита, 31 відділення, Berg - 600 шт., код УКТЗЕД (пункт 2 в ЕМД).

Також, позивачем було надано Роз`яснювальний лист Компанії «JILIN PROVINCE QIHONG COMPANY LIMITED» від 11.02.2020, в якому зазначено, що під час складання інвойсу було допущено технічну помилку, вірною слід рахувати дату інвойсу - 04.12.2019.

Указані товари були заявлені для митного оформлення за митною декларацією від 11.02.2020 № UA100320/2020/612764.

Задекларована митна вартість товару визначена за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), та включала вартість товару згідно з інвойсом та вартість витрат на транспортування товарів згідно з довідкою про транспортні витрати від 07.02.2020 №79 до місця ввезення на митну територію України (умови поставки згідно з договором FOB SHANGHAI), а саме: Для митного оформлення декларант позивача подав до митного органу: декларацію митної вартості від 11.02.2020 №UA100320/2020/612764; пакувальний лист від 03.01.2020 №б/н; рахунок-фактуру (інвойс) від 03.01.2020 №2019ZHOO19; коносамент від 30.12.2019 №GB; автотранспортну накладну від 10.02.2020 №059/2; декларацію про походження товару від 03.01.2020 №2019ZHOO19; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 07.02.2020 №79; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 03.12.2019 б/н; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 15.01.2018 №410-UK; договір (контракт) про перевезення від 10.06.2014 №06/02-2014; заявку-доручення від 30.01.2020 №7.

Як зазначив позивач, на момент митного оформлення товару у нього були відсутні банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, проте, факт несвоєчсної оплати між суб`єктами господарювання перебуває під юрисдикцією господарських, цивільних правових відношень і в жодному разі не може мати значення для встановлення митної вартості товару.

У подальшому, позивач оплатив поставлений товар за ціною договору, що підтверджується платіжним дорученням від 13.03.2020 №76.

Листом від 11.02.2020 №416044, митний орган повідомив позивача про необхідність надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Зокрема, відповідач вказав, що декларантом позивача не надано в повному обсязі обов`язкових документів для підтвердження митної вартості товару, що унеможливлює здійснити контроль правильності визначення заявленої митної вартості. Пунктом 3.1 контракту та інвойсом передбачено оплату через 30 календарних днів, починаючи з дня, що йде за датою, вказаною в транспортному (морському) документі (коносамент від 30.12.2019), отже оплата за товар вже мала відбутися, однак банківські платіжні документи відсутні. Транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів надано не в повному обсязі, а саме: пунктом 1.2 договору №06/02-2014 передбачена заявка на здійснення послуг по доставці товарів, яка є невід`ємною частиною договору, однак не надана до митного оформлення; надана довідка про транспортні витрати не дає можливості перевірити правильність заявлених числових значень транспортних витрат. При заявлені декларантом митної вартості товарів на умовах поставки згідно з Інкотермс "FOB - Shanghai", як це зазначено у вказаній МД, відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України декларантом для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надається перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Мінфіну від 24.05.2012 №599. До таких документів, що підтверджують вартість транспортування оцінюваних товарів, відносяться: - акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку-вактури. Експортна МД країни відправлення надана без урахування ст. 254 МКУ, що в свою чергу унеможливлює вивчення у повному об`ємі даного документу. Встановлено, що експортна МД складена 26.12.2019, у свою чергу комерційний інвойс 03.01.2020. Наданий прайс-лист виробника не містить умов поставки товару та адресований конкретному покупцю.

З метою усунення виявлених недоліків декларанту позивача, запропоновано надати додаткові документи (за наявності): - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - банківські платіжні документи, що стосуються розрахунків за транспортні послуги - за наявності; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (заявка на здійснення послуг по доставці товарів, яка є невідємною частиною договору (за наявності інші транспортні документи); якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, та документи, що містять відомості про вартість страхування (п.2.1.3 договору транспортування); - виписку з бухгалтерської документації; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; здійснити переклад експортної МД з дотриманням норм законодавства та надати відповідні пояснення за якими комерційними документами здійснювався експорт вантажу; за бажанням, інші документи, які підтверджують складові митної вартості.

Листом від 11.02.2020 №11/02, декларант позивача надав додаткові документи, а саме: платіжне доручення в іноземній валюті №97JBKLK1 від 10.01.2020; платіжне доручення в іноземній валюті №35JBKLJA від 10.10.2019, які підтверджують митну вартість товару відповідно до виставленого рахунку від 16.12.2019; роз`яснювальний лист щодо дати рахунку-фактури від постачальника товару від 11.02.2020 №б/н.

У зазначеному листі позивачем було повідомлено про відсутність страхових документів, оскільки, страхування товару не здійснювалось, відсутність документів щодо оплати вартості за транспортування, так як оплату ще не здійснено. Також, позивачем повідомлено про відсутність можливості надання виписки з бухгалтерської документації, оскільки, митним органом не конкретизовано необхідні операції та період часу, так як товар який проходить розмитнення ще не оприбуткований. Висновки про якісні та вартісні характеристики товарів не проводились.

Надані додатково позивачем документи відповідач до уваги не взяв та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 12.02.2020 №UA100000/2020/100025/2, застосувавши шостий (резервний) метод визначення митної вартості.

При цьому, попередньо подану ВМД анульовано шляхом видання картки-відмови у митному оформленні (випуску) товарів.

У подальшому, позивач звернувся до відповідача із заявою про випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов`язання та сплатив відповідні митні платежі, обчислені з митної вартості, визначеної відповідачем, після чого товар був випущений митним органом у вільний обіг під гарантійні зобов`язання.

У зв`язку з визначенням відповідачем іншої, ніж указана позивачем, митної вартості товару, сума переплат ПДВ та ввізного мита, сплачениним, склала відповідно 10772,37 грн. та 1056,12 грн., та разом складає 11828,49 грн.

Не погоджуючись вищевказаним рішенням митного органу про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Тому, відповідно до статті 58 МК України, з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. позивач надав митному органу документи, визначені законодавством для підтвердження заявленої митної вартості імпортованих товарів. надані позивачем документи не кореспондуються між собою та містять не чітку, двозначну і не зрозумілу інформацію про вартість та умови транспортування товару, а отже у сукупності ці відомості, дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності визначення декларантом митної вартості товарів (її складових). З огляду на вищевикладене, надані декларантом документи не є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та не в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, зокрема, витрати на транспортування товару, додаткові документи на вимогу митного органу декларантом надані не були, відтак, спірне рішення про коригування митної вартості товарів від 12.02.2020 № UA100000/2020/100025/2 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки надані позивачем документи у повному обсязі розкривають зміст поставки ввезеного на територію України, підтверджують складові та числові значення, а обставини, що стали підставою для суду першої інстанції для відмови в задоволенні позовних вимог, не підтверджуються. Строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару. Жодної двозначності, не чіткості і не зрозумілої інформації не містять.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно норм ч. 1 статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до приписів частини першої статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У силу змісту ч. 1 статті 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини шостої статті 264 Митного кодексу України, митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Згідно частини першої статті 337 Митного кодексу України, перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, за частиною першою статті 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина четверта статті 52 Митного Кодексу України).

Відповідно до положень частини першої статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини друга та третя статті 57 Митного кодексу України).

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 57 цього Кодексу).

Тож, з наведеного слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, передбачено що, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Слід врахувати, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції, було досліджено, що в графі 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовується митним органом для визначення митної вартості» оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме: - пунктом 3.1 контракту та інвойсом передбачено оплату через 30 календарних днів, починаючи з дня, що йде за датою, вказаною в транспортному (морському) документі (коносамент від 30.12.2019), отже оплата за товар вже мала відбутися, однак банківські платіжні документи відсутні; - транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів не надано в повному обсязі, а саме: пунктом 1.2 договору № 06/02-2014 передбачена заявка на здійснення послуг по доставці товарів, яка є невід`ємною частиною договору, однак не надана до митного оформлення; надана довідка про транспортні витрати не дає можливості перевірити правильність заявлених числових значень транспортних витрат, при заявлені декларантом митної вартості товарів на умовах поставки згідно з Інкотермс «FOB - Shanghai», як це зазначено у вказаній МД, відповідно до частини 2 статті 53 МК України, декларантом для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599. До таких документів, що підтверджують вартість транспортування оцінюваних товарів, відносяться: акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; заявка на здійснення послуг по доставці товарів, яка є невід`ємною частиною договору (за наявності інші транспортні документи); рахунок-фактура (інвойс) щодо транспортно-експедиційних послуг; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; експортна МД країни-відправлення надана без урахування ст. 254 МК України, що в свою чергу унеможливлює вивчення у повному об`ємі даного документу. Крім того, встановлено, що експортна МД складена 26.12.2019, у свою чергу комерційний Інвойс 03.01.2020. Таким чином, є незрозумілим на підставі яких комерційних документів відбувався експорт вантажу; наданий прайс-лист виробника не містить умов поставки товару та адресований конкретному покупцю.

За висновками відповідача, надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Тому, відповідно до статті 58 МК України, з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

З метою підтвердження числового значення заявленої митної вартості від декларанта було витребувано відповідно до вимог частини 2, 3 ст.53, ст. 54, ст. 57 МК України, додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні.

Водночас, додаткові документи, надані декларантом, не спростовують вимогу органу доходів і зборів щодо їх запиту, а також, додаткові документи надано не в повному обсязі.

Посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до ч.4 ст.57 МК України. Жодних вимог від декларанта не надходило.

За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 26 - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до ст.ст. 59, 60 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. Методи визначення митної вартості 2 в та 2 г - на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів.

Натомість, у митного органу наявна інформація, що відповідає ч. 2 ст. 64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ - резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: товар № 1 митна декларація від 10.01.2020 № UA500020/2020/200499 (вартість товару згідно джерела інформації- 3.58 дол.США/кг) Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Рішення винесено без урахуванням термінів, передбачених ст. 53 МК України, на письмове прохання суб`єкта ЗЄД (лист від 11.02.2020).

З метою підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем було подано до Київської митниці Державної митної служби України наступні документи: - пакувальний лист від 03.01.2020 №б/н; - рахунок-фактуру (інвойс) від 03.01.2020 №2019ZHOO19; - коносамент від 30.12.2019 №GB; - автотранспортну накладну від 10.02.2020 №059/2; - декларацію про походження товару від 03.01.2020 №2019ZHOO19; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 07.02.2020 №79; - прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 03.12.2019 б/н; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 15.01.2018 №410-UK; - договір (контракт) про перевезення від 10.06.2014 №06/02-2014; - заявку-доручення від 30.01.2020 №7; - роз`яснювальний лист щодо дати рахунку-фактури від постачальника товару від 11.02.2020 №б/н.

Відтак, суд першої інстанції правильно констатував, що позивач надав митному органу документи, визначені законодавством для підтвердження заявленої митної вартості імпортованих товарів, однак, питання у митного органу виникли з підстав наявних розбіжностей та неточностей у поданих декларантом документах.

Так, 10 червня 2014 року між ПП «ТРАНСКАРГО» та ТОВ «ВІСТ ГРУП» укладено договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 06/02-2014, згідно з пунктом 1.2 якого «ТЭО оказывается исполнителем заказчику в соответствии с Законом Украины «О транспортном экспедировании» и ГК Украины, согласно заявок или поручений заказчика, которые являются неотъемлемой частью настоящего договора».

З аналізу наведених вище умов договору про надання транспортно-експедиторських послуг вбачається, що на кожну поставку товару обов`язково подається заявка, яка є невід`ємною частиною договору та у якій сторонами узгоджуються істотні умови поставки.

Проте, позивачем не було долучено до матеріалів справи, а також не надано під час митного оформлення заявки до договору від 10 червня 2014 року № 06/02-2014.

Як вбачається з п.3.1 Контракту №410-UK від 15.01.2018, оплата кожної партії товару здійснюється у валюті Договору шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на банківський рахунок продавця протягом 30 календарних днів, починаючи з дня, що йде за датою, вказаною в транспортному (морському) документі, також можлива попередня оплата.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, розрахунок за контрактом було проведено лише 13.03.2020, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті №76 від 13.03.2020, тобто вже після митного оформлення.

Причина несвоєчасної оплати по Контракту №410-UK від 15.01.2018 митному органу позивачем не пояснювалась.

Пунктом 3.2 Договору про перевезення від 10.06.2014 № 06/02-2014 передбачено, що «заказчик оплачивает счет, выставленный исполнителем в течении 2 (двух) банковских дней со дня выставления счета, путем перевода указанных исполнителем в счете сумм на расчетный счет исполнителя, указанный в разделе 7 (семь) настоящего Договора.

Однак, як вбачається з коносаменту від 30.12.2019 № GВ, завантаження товару відбулось 30.12.2019, рахунок на оплату за морську доставку був виставлений 30.01.2020, проте доказів розрахунку до митного органу та суду подано не було.

До того ж, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, експортна митна декларація складена 26.12.2019, а комерційний інвойс - 03.01.2020.

Під час розгляду апеляційної скарги, сторона позивача так і не змогла пояснити та обґрунтувати вказані неточності та розбіжності, на які звернув увагу суд першої інстанції при прийнятті рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Таким чином, за наведених обставин, у митного органу були наявні підстави для того, щоб розпочати процедуру консультації з позивачем та витребувати від нього необхідні документи, оскільки, надані ним до митного оформлення документи, не містили усіх складових митної вартості імпортованого товару згідно з контрактом №410-UK від 15.01.2018, а також щодо витрат по транспортуванню партії товару.

До того ж, колегією суддів враховується й те, що на вимогу митного органу щодо надання додаткових документів для підтвердження складових митної вартості імпортованого товару, Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІСТ ГРУП" не було надано витребовуваних документів, було лише повідомлено, що у товаросупровідних документах, які подано до митного контролю та оформлення, міститься помилка в інвойсі.

Таким чином, суд першої інстанції мав підстави для висновку про те, що надані позивачем документи не кореспондуються між собою та містять не чітку, двозначну і не зрозумілу інформацію про вартість та умови транспортування товару, а отже, у сукупності ці відомості, дають підстави для сумніву щодо повноти та правильності визначення декларантом митної вартості товарів (її складових).

Колегія суддів вважає, що надані декларантом документи не є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та не в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, зокрема, витрати на транспортування товару, додаткові документи на вимогу митного органу декларантом надані не були, відтак, спірне рішення про коригування митної вартості товарів від 12.02.2020 № UA100000/2020/100025/2 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Оскаржуване рішення митниці містить необхідну інформацію, передбачену ч. 2 ст. 55 МК України та п.2.1. глави ІІ Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Мінфіну № 598 від 24.05.2012 року, зареєстрованого в Мінюсті 01.06.2012 за № 883/21195.

Відповідач під час розгляду спору обґрунтував в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару рівень визначеної ним митної вартості з посиланням на номери митних декларацій, що використані як джерела інформації для визначення митної вартості, та навів розрахунки рівня такої вартості. Правильність таких розрахунків позивач не поставив під сумнів та не довів такі доводи належними доказами.

Під час розгляду апеляційної скарги також не було надано відповідних доказів на спростування доводів митного органу з цього приводу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІСТ ГРУП" - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 22.09.2022.