Справа № 640/8082/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8082/22 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Президента, Держави Україна в особі Верховної Ради України, Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Держави України в особі Міністерства оборони України, Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Держави України в особі Президента України, Держави України в особі Верховної Ради України, Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Держави України в особі Міністерства оборони України, Держави України в особі Міністерства оборони України та Держави України в особі Державної казначейської служби України, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Держави України щодо виплати ОСОБА_1 грошового утримання за проходження служби у Добровольчому формуванні територіальної громади № 20 м. Києва «Теремки-2 (Т-2)» у період із 25 лютого 2022 року до 28 квітня 2022 року;

- стягнути з Держави України за рахунок бюджетних коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України, на користь ОСОБА_1 87649,40 грн. грошового утримання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2022 р. позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою про повернення позовної заяви, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, при цьому посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні на 21.09.2022.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути дану апеляційну скаргу в порядку письмового провадження, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 312 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строку для усунення недоліків. Позивач отримав копію ухвали 10 червня 2022 року безпосередньо у приміщенні суду. В ухвалі від 03 червня 2022 року позивачу надано строк у 5 днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків. Отже, останнім днем для усунення недоліків був 15 червня 2022 року. Захист порушених прав, за відновленням яких особа звертається до суду має бути ефективним. В той же час, задля ефективного захисту порушених прав вимоги позову мають бути чіткі і зрозумілі щодо кожного з відповідачів, з урахуванням їх повноважень, визначених Конституцією України та відповідними профільними законами та підзаконними актами. У свою чергу, позивач, будучи обізнаним про ухвалу від 03 червня 2022 року, не усунув недоліки, зазначені в ухвалі.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, адже суд не врахував, що можливість заявлення позову до Держави передбачена ч. 4 ст. 55 КАС України, а суд не може змушувати особу формувати позовні вимоги чіткіше чи у якійсь інший спосіб.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене певними процесуальними механізмами.

Згідно з частиною 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до норм частини 1 статті 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

За приписами п. 4 частини 5 статті 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстав позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

Так, частиною 1 статті 5 КАС України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У контексті наведеного, суд першої інстанції правильно наголосив на тому, що позовна заява повинна містити максимально чітко і зрозуміло сформовані позовні вимоги.

Дійсно, незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачеві, а саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Проте, за даних обставин, позивачем зазначено у якості відповідача у справі Державу Україну в особі Верховної Ради України, Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Держави України в особі Міністерства оборони України, Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність Держави України щодо виплати ОСОБА_1 грошового утримання за проходження служби у Добровольчому формуванні територіальної громади № 20 м. Києва «Теремки-2 (Т-2)» у період із 25 лютого 2022 року до 28 квітня 2022 року та стягнення з Держави України за рахунок бюджетних коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України, на користь ОСОБА_1 87649,40 грн. грошового утримання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за нормами ч. 4 ст. 55 КАС України, на які посилається апелянт, держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення коштів. На державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність дій органів державної влади та посадових осіб, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Водночас, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що він проходив служу в новоствореному підрозділі ДФТГ та отримав зброю за встановленою процедурою, проте так і не отримав належного грошового забезпечення.

Тож, заявляючи позовні вимоги про стягнення грошового утримання учасника ДФТГ м. Києва, позивач мав визначити суб`єктний склад учасників справи, виходячи з фактичних обставин спірних правовідносин, натомість прохальна частина позовної заяви містить вимоги, які жодним чином не конкретизовані до органу, який має на думку позивача виплатити йому грошове забезпечення, а зазначення відповідачем - Держава Україна, не кореспондується органом, якому держава Україна делегувала свої повноваження в цій частині, з урахуванням їх функцій та повноважень. У даному випадку, предметом позову є не стягнення з Держави Україна шкоди, а невиплата позивачу грошового утримання, яке має/не має виплачуватись відповідним органом, з яким укладався контракт, чи до компетенції якого належить здійснювати відповідні функції держави у сфері оборони України.

Зазначені вище обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам Кодексу адміністративного судочинства України та є недоліками позовної заяви, що в свою чергу, створює перешкоди для вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, проте позивач у встановлені судом першої інстанції строки недоліки позовної заяви не усунув, що давало підстави суду застосувати відповідні наслідки, передбачені ст. 169 КАС України.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права з боку суду першої інстанції при постановленні ухвали про повернення позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2022 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко