Справа № 160/9689/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/9689/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Давіденко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року (м. Дніпро, суддя Сидоренко Д.В.) у справі № 160/9689/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмін"

до Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі Дніпропетровської області, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про стягнення коштів у загальному розмірі 2464419,46 грн., -

встановив:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юмін" (далі позивач) звернулось до суду із позовом до Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі Дніпропетровської області (далі відповдіач-1), Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач-2), у якому просило стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Юмін () заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, з урахуванням суми пені за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість, у загальному розмірі 2464419,46 грн., шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю Юмін ().

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що матеріали справи не містять доказів вчинення необхідних дій контролюючим органом, що призвело до порушення права позивача на отримання бюджетного відшкодування ПДВ.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги відповідача-2 мотивовано зокрема тим, що на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2016 у справі №804/3883/16 ГУ ДФС у Дніпропетровській області в інтегрованій системі «Податковий блок» здійснено опрацювання відповідного рішення суду, сума бюджетного відшкодування у розмірі 1750371,0 грн. поновлена в інтегрованій картці платника та знайшла відображення у сумі переплати з ПДВ. Водночас, оскільки невідшкодована сума бюджетного відшкодування ПДВ заявлена позивачем у деклараціях з ПДВ до 01.02.2016, то заява про повернення платнику суми бюджетного відшкодування повинна відображатись у Тимчасовому реєстрі, однак у центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику на теперішній час відсутнє програмне забезпечення щодо поновлення даних Тимчасового реєстру та механізму відшкодування сум ПДВ, включених до нього. Крім того, зазначає, що у постанові Верховного суду від 12.02.2019 року по справі № 826/7380/15 висловлено правову позицію, що виконання судового рішення про зобов`язання надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування можливо шляхом зміни способу його виконання на стягнення із Державного бюджету України на користь платника заборгованості з відшкодування ПДВ через ГУ ДКС України.

З цих підстав, відповідач-2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач та відповідач-1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача-2 не скористались, відзив на апеляційну скаргу відповідача-2 до суду не подали.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Інші учасники процесу, повідомлені належним чином, до судового засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи без участі вказаних осіб.

Заслухавши пояснення представника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що 20.10.2015 року ТОВ «Юмін» було подано до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкову декларацію та заяву на бюджетне відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок, відображеного в рядку 23.2 декларації з ПДВ за вересень 2015 року на суму 1750371,00 грн.

ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Юмін» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2015 року, за результатам проведення вказаної перевірки контролюючим органом було складено акт № 3958/15-2/34823177 від 04.12.2015 року.

ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області було направлено позивачу податкове повідомлення - рішення № від 18.12.2015 року щодо відмови у наданні підприємству ТОВ «Юмін» бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 1750371,00 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2016р. у справі № 804/3883/16 (яка згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили 17.10.2017р., https://reyestr.court.gov.ua/Review/64393284) визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 18.12.2015 року, підтверджено право Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмін» () на бюджетне відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок, відображеного у рядку 23.2 декларації з ПДВ за вересень 2015 року на суму 1750371 грн., зобов`язано Дніпропетровську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області підготувати та направити до Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 1750371 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмін» ().

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2018р. по справі №0440/7005/18 (яке згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили 15.07.2019р., https://reyestr.court.gov.ua/Review/79372442) стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмін» () суму пені за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 3007020,27 (три мільйони сім тисяч двадцять гривень двадцять сім копійок) грн., шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмін» ().

Враховуючи, що рішення суду виконано не було, а порушені права позивача не відновлено, ТОВ "Юмін" звернулось до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції зазначив, що станом на час виникнення спірних правовідносин, механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість визначався Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №39. Судом першої інстанції встановлено, що до 01.04.2017 ГУ ДФС у Дніпропетровській області мало скласти та подати до територіального органу Державної казначейської служби висновок із зазначенням суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, а після набрання чинності Порядком №26, тобто з 01.04.2017, ГУ ДФС у Дніпропетровській області мало внести до Реєстру і Тимчасового реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку, задля забезпечення доступу органу казначейства для виконання. Натомість, матеріали справи не містять будь-яких доказів вчинення таких дій контролюючим органом. Відтак, суд дійшов висновку, що найбільш ефективним і таким, що унеможливлює подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень щодо порушення прав суб`єкта господарювання на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ, та відповідно, зведе до мінімуму необхідність повторного звернення до суду, у тому числі, через невиконання або неналежне виконання рішення суду, є спосіб захисту порушеного права позивача саме шляхом стягнення на його користь із Державного бюджету України заборгованості з відшкодування ПДВ за вересень 2015 року на суму 1750371 грн. Крім того, суд врахував те, що позивачу не було відшкодовано відповідні суми бюджетного відшкодування, у встановлені законом строки, а отже позивач набув право на нарахування пені у порядку, встановленому пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин у цій справі) бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника.

Стаття 200 ПК України визначає порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Згідно положень пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції до 01.01.2017), у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Колегія суддів зазначає, що станом на час виникнення спірних правовідносин, механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість визначався Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №39 (далі Порядок №39).

Згідно приписів пункту 6 Порядку №39 у разі коли за результатами проведення перевірок платника податку з урахуванням вимог ст.ст.73,83 Податкового кодексу України підтверджено достовірність нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, орган державної податкової служби складає висновок про суми відшкодування податку на додану вартість, в якому зазначає суму, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету.

Положеннями пункту 7 Порядку №39 визначено, що орган державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку зобов`язаний подати органові державної казначейської служби висновок протягом: 3-х робочих днів після закінчення камеральної перевірки податкової декларації платника податку, який має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; 5-ти робочих днів після закінчення перевірки платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування ПДВ.

Відтак, керуючись приписами Порядку №39 у разі підтвердження контролюючим органом достовірності нарахування платником податку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, контролюючий орган зобов`язаний скласти та надіслати органу державної казначейської служби висновок про суму відшкодування податку на додану вартість.

З 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 21.12.2016 № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні", яким внесено зміни, зокрема, до статті 200 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції від 01.01.2017) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з підпунктом 200.7.1, пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

За правилами підпункту 200.7.2, пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Згідно положень пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зокрема, з: ґ) дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Згідно пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Вказані норми статті 200 Податкового кодексу України узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 №26, який набрав чинності 01.04.2017.

В свою чергу, пунктами 52 та 56 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України визначено, що до 10.01.2017 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, зобов`язаний на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 цього Кодексу, в редакції, що діяла до 01.01.2017, сформувати єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження.

До 01.02.2017 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно враховано, що у зв`язку з набранням чинності Порядком №26, з 1 квітня 2017 року втратив чинність Порядок ведення реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2016 року №68, який передбачав, що реєстри формуються ДФС за даними: прийнятих територіальними органами ДФС податкових декларацій з податку на додану вартість або уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість, передбачених абзацом четвертим пункту 50.1 статті 50 ПК, та заяв, поданих у складі податкових декларацій або уточнюючих розрахунків; податкової інформації, зібраної та отриманої органами доходів і зборів, відповідно до глави 7 ПК.

Пунктом 10 Порядку №68 було встановлено, що друга частина реєстрів містить інформацію, зокрема, про: зазначену у заяві суму податку, заявлену до бюджетного відшкодування на рахунок платника податку в банку; дату узгодження територіальним органом ДФС зазначеної у заяві суми податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Таким чином, реєстри заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, які діяли як до 1 квітня 2017 року, так і після цієї дати, передбачають його інформаційне наповнення, зокрема, внесення інформації про узгоджену суму бюджетного відшкодування, яка підлягає перерахуванню платнику ПДВ, контролюючим органом щодо цього платника.

При цьому у разі внесення заяви про бюджетне відшкодування до Реєстру відповідно до Порядку №68, який діяв до 1 квітня 2017 року, відповідна інформація мала бути включена у сформований до 10 січня 2017 року єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та у Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

В свою чергу, бюджетне відшкодування за такими заявами до 1 квітня 2017 року мало здійснюватися у раніше визначеному порядку, тобто зі складанням контролюючим органом відповідного висновку та його наданням територіальному органу Державної казначейської служби України.

Разом з тим, з 1 квітня 2017 року передумовою для отримання платником ПДВ належної йому суми бюджетного відшкодування є відображення органом ДФС в Реєстрі інформації про її узгодження.

До 1 квітня 2017 року контролюючий орган мав скласти та подати до територіального органу Державної казначейської служби висновок із зазначенням суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Натомість після набрання чинності Порядком №26, тобто з 1 квітня 2017 року, контролюючий орган мав внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку, задля забезпечення доступу органу Казначейства для виконання.

Апеляційним судом встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2016р. у справі № 804/3883/16 (яка згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили 17.10.2017р., https://reyestr.court.gov.ua/Review/64393284) визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 18.12.2015 року, підтверджено право Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмін» () на бюджетне відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок, відображеного у рядку 23.2 декларації з ПДВ за вересень 2015 року на суму 1750371 грн., зобов`язано Дніпропетровську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області підготувати та направити до Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 1750371 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмін» ().

Приписами ч. 1 та 3 ст. 378 КАС України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Крім того, приписи ст. 382 та 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їхнього застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як свідчать матеріали справи, єдиною підставою, якою позивач обґрунтовує позовні вимоги у справі, що переглядається, - є те, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2016р. у справі № 804/3883/16, у частині зобов`язання Дніпропетровської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області підготувати та направити до Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 1750371 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмін» (), фактично не виконана.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду, що набрало законної сили. У цьому випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.

Колегія суддів зазначає, що невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. В іншому випадку будуть існувати два судових рішення, які підлягають виконанню, та метою яких є вирішення одного й того ж питання відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 1750371 грн.

Крім того, колегія суддів вбачає недобросовісність з боку позивача, на користь котрого рішенням суду (а.с. 30) вже було стягнуто пеню в сумі майже вдвічі більшу, ніж сума бюджетного відшкодування,- 3 007 020, 27 грн за період з 03.12.2015 року по 27.08.2018 року, однак, позивач не звертався із заявою про зміну способу виконання рішення, попри неможливість його виконання, а лише через два з половиною роки знов звернувся до суду з цим позовом, в якому також просить стягнути пеню за наступний період.

Слід наголосити, що правовідносини, які виникають з підстав виконання судових рішень повинні розглядатись у порядку встановленому розділом ІV КАС України.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. В свою чергу, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 160/9689/21 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко