Справа № 640/10059/22
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2022 року у справі за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Філія « 135 Домобудівний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В

Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 22 червня 2022 року у виконавчому провадженні №69202311.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2022 позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Дарницьким відділом ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що з рішенням суду першої інстанції не згодний, оскільки воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує зокрема тим, що головним державним виконавцем Фещук О.А. 10.06.2022 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69202311, а також 13.06.2022 року вимогу щодо виконання рішення за виконавчим документом. Представник боржника отримав вимогу державного виконавця та був повідомлений про термін виконання до 15.06.2022 року, проте умисно не виконав зазначену вимогу.

22 червня 2022 року головним державним виконавцем в порядку статей 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 5100,00 грн. Вказаною постановою зобов`язано боржника виконати рішення протягом трьох робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Апелянт зауважує, що всі дії державного виконавця по виконанню ВП №69202311 здійсненні відповідно та в порядку передбаченого чинним законодавством, що свідчить про відсутність порушень.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Дарницького відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)., встановлено строк до 14.09.2022 року для подання відзиву на апеляційну скаргу. Іншою ухвалою від 06.09.2022 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судового засіданні на 15 вересня 2022 року.

Від представника позивача - Реви В.В. до суду 12.09.2022 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що позивачем в особі структурного підрозділу здійснено заходи щодо виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/22981/19 від 03.12.2019 року, а тому за фактом проведення виконавчих дій головним державним виконавцем Дарницького відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) винесено постанову у ВП №6896350 від 19.01.2021 року про закінчення виконавчого провадження.

На думку позивача, відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження №69202311 та відповідно прийняття у його межах оскаржуваної постанови від 22 червня 2022 року про накладення штрафу.

До суду надійшли додаткові пояснення апелянта, в яких зазначається, що судом першої інстанції допущено невірне трактування відповідних законодавчих норм про накладення штрафу, зокрема те, що ухвала від 03.12.2019 року у справі №753/22981/19 уже раніше виконувалась, а повторне її виконання неможливе, оскільки відновлення виконавчого провадження законодавством не передбачено.

Апелянт зазначає, що виконавче провадження №69202311 не відновлювалося, а було відкрито нове провадження на підставі заяви стягувача - ОСОБА_1 і доданого ним рішення - ухвали від 03.12.2019 року у справі №753/22981/19.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва по справі № 753/22981/19 від 03 грудня 2019 року про забезпечення позову до його пред`явлення вже була предметом виконання у межах процедур, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Так, на підставі ухвали Дарницького районного суду міста Києва по справі № 753/22981/19 від 03 грудня 2019 року головним державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60896350 ще від 23 грудня 2019 року.

За фактом проведення виконавчих дій головним державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову у виконавчому провадженні № 60896350 від 19 січня 2021 року про закінчення виконавчого провадження відповідно п. 9 ч. 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про задоволення позовних вимог виходив із того, що позивач, в особі структурного підрозділу, здійснив заходи щодо виконання ухвали Дарницького районного суду від 03.12.2019 року у справі №753/22981/19, оскільки винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на тій підставі, що філією 135 Домобудівельним комбінатом ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони відновлено електро-водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року( далі -Закон №1404-VIII).

Відповідно до положень статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частинами 1, 2 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для закінчення виконавчого провадження.

Так, відповідно до п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з вимогами статей 40, 41 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази скасування у визначеному законом порядку постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження № 60896350 від 19 січня 2021 року, настання інших обставин, з якими б Закон України «Про виконавче провадження» пов`язував можливість поновлення виконавчого провадження з виконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва по справі № 753/22981/19 від 03 грудня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова старшого державного виконавця Дарницького відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 22.06.2022 про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 69202311 була винесена протиправно.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що в матеріалах міститься копія ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2020 року у справі №753/23876/19, якою задоволено клопотання ОСОБА_1 про залишення частини його позову про зобов`язання відновити водо-та електропостачання без розгляду, що свідчить про виконання вимоги.

Щодо доводів апелянта про відкриття нового виконавчого провадження на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 та доданої ухвали Дарницького районного суду від 03.12.2019 року у справі №753/22981/19, а не відновлення виконавчого провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Отже із заявою стягувача ОСОБА_1 через те, що боржником повторно відключено електропостачання і воду в квартирі АДРЕСА_1 , мало б стати підставою для здійснення процедури контролю у виконавчому провадженні №60896350, в порядку, визначеному статтею 74 Закону № 1404-VIII, та, за наявності підстав, прийняття начальником ВДВС рішення про скасування постанови від 19.01.2021 року про закінчення виконавчого провадження і зобов`язання державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані дії начальник відділу державної виконавчої служби не позбавлений можливості вчинити і після ухвалення остаточного судового рішення у розглядуваній справі.

З огляду на зазначене, наявність чинної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження унеможливлює як відкриття нового, так і відновлення виконавчого провадження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав щодо задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко