Справа № 806/3778/17
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 806/3778/17

адміністративне провадження № К/9901/53665/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.

розглянув у письмовому провадженні

касаційну скаргу Міністерства оборони України

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 (колегія у складі суддів Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В., Франовської К.С.)

у справі № 806/3778/17

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання незаконним і скасування пункту 3 рішення № 105 від 06.10.2017, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати пункт 3 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок травми, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з врахуванням раніше виплачених сум, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.10.2017 №105;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, як особі звільненій з військової служби - інваліду 2 групи з 24.04.2017, внаслідок травми, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року встановлення йому інвалідності, а саме 01.01.2017, відповідно до ст. ст. 16-16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

2. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.01.2018 у задоволенні позову відмовлено.

3. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.01.2018 скасовано та ухвалено нову постанову про задоволення позовних вимог.

4. 18.06.2018 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, в якій Міністерство оборони України просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

5. Ухвалою Верховного Суду від 02.07.2018 відкрито касаційне провадження.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у період з 10.08.1986 по 31.05.1988 проходив військову службу на території Республіки Афганістан, де в той час велись бойові дії та приймав участь у бойових діях, під час яких отримав травму, що підтверджується військовим квитком.

7. 16.03.2010 Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 позивачу з 10.02.2010 була встановлена ІІІ група інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

8. 03.05.2017 Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 позивачу з 26.04.2017 була встановлена ІІ група інвалідності, яка настала внаслідок травм і захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

9. Відповідно до Витягу із протоколу №129 від 19.11.2009 засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, трав, каліцтва, травма позивача пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

10. Позивач одноразову грошову допомогу, інших компенсаційних виплат відповідно до законодавства у зв`язку з встановленням йому вказаних груп інвалідності не отримував.

11. 28.08.2017 позивач звернувся через Житомирський ОМВК до відповідача із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травм і захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

12. Рішенням відповідача в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсацій (протокол №105 від 06.10.2017) було повідомлено про відмову в призначенні вказаної допомоги. Рішення мотивоване встановленням позивачу інвалідності понад тримісячний термін після звільнення з строкової військової служби, а також тим, що зміна групи інвалідності відбулася після двох років після первинного встановлення інвалідності.

13. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

14. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що з 26.04.2017, часу встановлення інвалідності ІІ групи, набув право на отримання одноразової грошової допомоги.

15. Міністерство оборони України заперечувало проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність прийнятого рішення.

16. Третя особа заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність прийнятого Міністерством оборони України рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

ІV. ОЦІНКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог п. 6 ч. 2 ст.16 Закону № 2011-ХІІ, оскільки відноситься до категорії військовослужбовців строкової служби. Право на отримання одноразової грошової допомоги такій категорії осіб законодавцем обмежено, окрім іншого, встановленням інвалідності в період проходження ним військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення такої особи з військової служби.

18. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, так як застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в тому числі й частини шостої, пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, в тому числі й строкової, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок травм, захворювання, що мало місце в період виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Крім того, не може бути застосована до позивача ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ, згідно якої у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо така зміна групи інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності. Вона стосується військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів. Натомість, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що позивач є особою, звільненою з військової служби.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

19. У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

20. Скаржник зазначає, що законодавець в ст. 16 Закону № 2011-ХІІ для військовослужбовців строкової військової служби встановив окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, за якими обмежено проміжок часу, у який має настати інвалідність для виникнення права військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений або в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби.

21. Також посилається на необхідність врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.04.2018 у справі № 750/558/17 щодо застосування положень ст. 16 Закону № 2011-ХІІ.

22. Крім того, скаржником заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки справа містить виключну правову проблему і рішення Великої Палати Верховного Суду матиме значення для розвитку права і формування єдиної практики тлумачення і застосування закону.

23. У відзиві позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов таких висновків.

25. Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача - 28.08.2017) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

26. Статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

27. Частиною другою статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції діючій на час звернення позивача до відповідача із заявою) передбачалося, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

28. Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком № 975.

29. Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

30. Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

31. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.06.2018 у справі 750/5074/17, від 14.08.2018 у справі № 807/15426/18, від 26.10.2018 у справі № 820/2504/18.

32. 16.03.2010 позивачу з 10.02.2010 була встановлена ІІІ група інвалідності, тому одноразова грошова допомога має призначатись та виплачуватись відповідно до вимог законодавства, яке було чинне на момент встановлення йому ІІІ групи інвалідності.

33. На час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328 від 03.11.2006, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, (надалі також - Закон №2011-ХІІ), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (надалі - Порядок №499).

34. Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17 відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 276/322/17 (№ К/9901/2174/17), відповідно до якого військовослужбовці строкової військової служби мають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у разі встановленні їм інвалідності, незалежно від часу її настання, та сформулював наступний висновок:

«<…> частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає».

35. Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.

36. Таким чином, оскільки позивачу вперше інвалідність встановлена більше ніж через 21 рік після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ (у редакції Закону №328 від 03.11.2006) у позивача відсутнє.

37. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.10.2018 у справі № 820/2504/18, від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18, від 27.03.2020 № 274/165/17, від 31.03.2021 у справі № 240/5948/18 та від 27.07.2022 у справі № 240/6189/18.

38. На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

39. Враховуючи усталену практику Верховного Суду щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби у подібних правовідносинах, про що зазначено вище, колегія суддів не вбачає підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

40. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

41. У зв`язку із чим, Суд приходить до висновку, що рішенням суду апеляційної інстанції скасоване рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, тому постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 необхідно скасувати, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.01.2018 - залишити в силі.

42. Судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, а тому перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року скасувати.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі №806/3778/17 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і не оскаржується.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб