Справа № 280/12929/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 280/12929/21
(суддя Батрак І.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі №280/12929/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 грудня 2021 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області згідно з яким, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №64 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня набуття права на призначення пенсії, тобто з 16.04.2021 року.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу роботи позивача 09 років 10 місяців його роботи та як наслідок прийняв незаконне рішення №64, яке підлягає скасуванню.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправним і скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.09.2021 № 64 про відмову у призначенні пенсії за віком за списком №2 ОСОБА_1 .

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати позивачу до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №2 періоди його роботи з 05.11.1987 по 27.06.1995 на ВАТ «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 10» електрозварником, з 14.11.1999 по 17.08.2000 на ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» електрогазозварником, з 20.01.2009 по 20.07.2010 на ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» електрогазозварником, здійснивши призначення та виплату пенсії за віком з дня, що настав за днем досягнення ним пенсійного віку, тобто з 16 квітня 2021 року.

У задоволені іншої частині позовних вимог відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач надав до органу Пенсійного фонду всі необхідні та достатні документи, які підтверджують пільговий стаж позивача за Списком №2 за період роботи з 05.11.1987 по 27.06.1995 у ВАТ «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 10», а відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для підтвердження пільгового стажу позивача за Списком №2 Комісією, створеною при Головному управлінні. Зобов`язуючи відповідача зарахувати позивачу період роботи з 14.11.1999 по 17.08.2000 до пільгового стажу роботи за Списком №2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не заперечується факт роботи позивача на посаді електрогазозварника у цей період та незарахування зазначеного періоду роботи до пільгового стажу позивача лише через порушення роботодавцем терміну проведення чи/або не проведення чергової атестації робочих місць є необґрунтованим, адже доказів того, що у зазначений вище період на цьому підприємстві докорінно змінились умови і характер праці за посадою електрогазозварника, представником відповідача не надано, а матеріали справи не містять. Зобов`язуючи відповідача зарахувати позивачу період роботи з 20.01.2009 по 20.07.2010 до пільгового стажу роботи за Списком №2, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка позивача містить відповідні записи, які встановлюють роботу позивача на посаді передбаченої Списком №2 та обґрунтованість віднесення якої підтверджено відповідними наказами про атестацію робочого місця.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо необхідності призначення позивачу пенсії з 16.04.2021 року, оскільки з заявою про призначення пенсії позивач вдруге звернувся 30.09.2021 року, а тому питання щодо призначення пенсії має бути вирішено саме з 30.09.2021 року. При цьому, відповідач зазначає про відсутність у позивача необхідного пільгового стажу роботи для призначення пенсії, оскільки позивачем не надано доказів атестації робочого місця за період його роботи з 14.11.1999 року по 17.08.2000 року та з 20.01.2009 року по 20.07.2010 року. Період роботи позивача з 05.11.1987 року по 27.06.1995 року на ВАТ «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 10» електрозварником не підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи, оскільки позивач не надав уточнюючих довідок за цей період роботи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 25.06.2021 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.19).

За результатом розгляду зазначеної заяви відповідачем прийнято рішення №64 від 01.07.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з положеннями ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність пільгового стажу (а.с.19).

23.09.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» додавши документи на підтвердження пільгового стажу роботи позивача (а.с.20).

За результатом розгляду зазначеної заяви відповідачем прийнято рішення №64 від 30.09.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з положеннями ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недостатність необхідного пільгового стажу у позивача (а.с.20).

Законність та обґрунтованість рішення №64 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно із п.1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2005 року № 22-1 (Далі Порядок 22-1) заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до п.1.9. Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вперше за призначенням пенсії на умовах ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернувся до відповідача 25.06.2021 року, однак позивачем не було додано до заяви документи, що підтверджуються пільговий стаж його роботи.

В подальшому позивач 23.09.2021 року повторно надав відповідачу заяву про призначення пенсії на умовах ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» додавши документи на підтвердження пільгового стажу роботи позивача (а.с.20).

Тобто, такі документи позивачем було подано протягом трьохмісячного строку передбаченого Порядком №22-1, а тому відповідач повинен був вирішити питання щодо призначення позивачу пенсії виходячи з заяви, що подана позивачем 25.06.2021 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що умисне не повідомлення відповідачем ОСОБА_1 про те, які документи необхідно подати додатково протягом трьохмісячного строку для підтвердження пільгового стажу роботи позивача зважаючи на те, що позивачем порушувалося питання саме про призначення пільгової пенсії та щодо не надання документів відносно пільгового стажу, не може позбавити позивача права на вирішення питання щодо призначення пенсії за заявою з якою він звернувся вперше та до якої в подальшому ним протягом трьох місяців було додано додаткові документи.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок про помилковість доводів апеляційної скарги відносно того, що питання щодо призначення пенсії позивачу має бути вирішено саме з 30.09.2021 року.

Щодо посилань відповідача як на підставу для не зарахування до пільгового стажу роботи позивача періодів з його роботи з 14.11.1999 року по 17.08.2000 року та з 20.01.2009 року по 20.07.2010 року через відсутність підтвердження атестації робочого місця, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховним Судом України була сформована судова практика, відповідно до якої непроведення атестації робочих місць було підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону №1788-XII, однак Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 25 жовтня 2019 року у справі №520/15025/16-а вирішив передати її на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважав за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19), в якій зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі №21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі №21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-383а14, від 2 грудня 2015 року у справі №21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі №21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Приймаючи зазначену вище постанову у справі №520/15025/16-а, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року №2694-XII працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм, дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, у справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Враховуючи вищезазначений висновок Великої Палати Верховного Суду, який у відповідності до частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковим для врахуванням суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправного не зарахування відповідачем вищезазначених періодів роботи позивача до його пільгового стажу роботи.

Щодо посилань відповідача як на підставу для не зарахування до пільгового стажу роботи позивача періоду з його роботи 05.11.1987 по 27.06.1995 на ВАТ «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 10» електрозварником через не надання уточнюючих довідок за цей період роботи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з записів трудової книжки позивача, 05.11.1987 року ОСОБА_1 був прийнятий в арматурний цех на посаду електрозварника ручного зварювання по 4 розряду виробництва №3 заводу «Запоріжзалізобетон» (який з 01.01.1990 перейменований у ВАТ «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 10»), з якого звільнений за власним бажанням 27.06.1995 року (а.с.8).

В довідці архівного управління Запорізької міської Ради від 18.02.2021 №04-25/Ж-155 зазначено, що у документах фонду №856 ВАТ «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 10», які надійшли на зберігання до архівного управління Запорізької міської ради, відомості про атестацію та шкідливість умов праці, роботу з неповним робочим днем, переведення на іншу роботу, надання відпусток без збереження заробітної плати, особові справи звільнених працівників за 1987-1995 року не надходили (а.с.14 зворот).

При цьому, позивачу видано архівним управлінням Запорізької міської Ради довідки від 18.02.2021 року №04-25/Ж-150 та №04-25/Ж-152 про нараховані суми заробітної плати за період з листопада 1987 року по червень 1995 року (а.с.12).

Згідно з архівним витягом архівного управління Запорізької міської ради від 18.02.2021 №04-25/Ж-156 позивач з 05.11.1987 був прийнятий на зазначене підприємство в арматурний цех електрозварником ручної зварки по 4-му розряду (а.с.13 зворот).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що уточнюючі довідки видаються підприємствами, установами, організаціями або їх правонаступниками.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження пільгового стажу його роботи з 05.11.1987 року по 27.06.1995 року надано довідки видані архівним управлінням Запорізької міської Ради.

При цьому, в архівній довідці виданої управлінням Запорізької міської Ради 18.02.2021 року міститься інформація щодо змін у найменуванні ВАТ «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 10» до ліквідації зазначеної юридичної особи (а.с.14).

Тобто, за інформацією зазначеної довідки ВАТ «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 10» було ліквідовано, а тому вимога відповідача щодо обов`язку надання позивачем уточнюючої довідки є безпідставно.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років затвердженого постановою Правління ПФУ від 10 листопада 2006 року № 18-1 (далі Порядок №18-1).

Відповідно до п. Порядку №18-1 підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі Комісії).

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної інспекції України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники членських організацій Федерації професійних спілок України та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, за місцем проживання (реєстрації) такі документи:

1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (далі Єдиний державний реєстр), а для підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 1 липня 2004 р. та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі, інші документи, які мають підтверджувати факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації» (у тому числі архівні); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності довідку про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 та надав відповідачу архівні довідки видані управлінням Запорізької міської Ради 18.02.2021 року в яких зазначено, зокрема і про ліквідацію ВАТ «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 10» (а.с.14).

Натомість, відповідач в порушення вимог Порядку 22-1 запропонував надати позивачу протягом трьохмісячного строку витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (далі Єдиний державний реєстр), а для підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 1 липня 2004 р. та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі, інші документи, які мають підтверджувати факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації» (у тому числі архівні) для подальшої передачі виданих позивачу довідок комісії при з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Інші документи, які у відповідності до Порядку №18-1 передаються комісії позивач відповідачу надав, зокрема трудову книжку; документи, видані архівними установами, зокрема: довідку про заробітну плату. При цьому доказів того, що відповідачем взагалі вирішувалося питання щодо формування такої комісії для передачі тих документів, що були надані позивачем, відповідач суду не надав.

Враховуючи те, бездіяльність відповідача щодо виконання вимог Порядку 22-1 в частині пропозиції надати позивачу документи, які відповідач вважає повинні бути надані до комісії, а також те, що відповідачем не надано доказів формування такої комісії для передачі тих документів, що були надані позивачем, в той час як надані позивачем документи підтверджують факт роботи позивача у ВАТ «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 10» з 05.11.1987 року по 27.06.1995 року з нарахуванням сум заробітної плати та без надання відпусток без збереження заробітної плати, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування цього періоду роботи позивача до пільгового стажу.

Між тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що зарахування періодів роботи позивача з 14.11.1999 року по 17.08.2000 року та з 20.01.2009 року по 20.07.2010 до пільгового стажу роботи за Списком №2 є достатнім для призначення йому пенсії за ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі №280/12929/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2022 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко