Справа № 440/1141/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

20 вересня 2022 року

м. Київ

справа №440/1141/21

адміністративне провадження №К/990/24434/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Державної служби геології та надр України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування повідомлень, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

До Верховного Суду 08 вересня 2022 року надійшла касаційна скарга Державної служби геології та надр України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Спірні правовідносини в цій справі виникли щодо правильності обрахунку розміру збору за продовження строку дії спеціальних дозволів.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

При касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та вказує на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №803/1541/16, відповідно до яких «рішення за результатами розгляду заяви про надання спеціального дозволу на користування надрами приймається за законодавством, що діє на час прийняття рішення про надання чи відмову у наданні дозволу (а не на час звернення з заявою)».

Колегія суддів підкреслює, що виникнення підстав для касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, на який у касаційній скарзі посилається відповідач, обумовлюється наявністю саме подібних правовідносин, які виникли у справі, у якій ухвалені судові рішення, щодо оскарження яких порушується питання, та у справах, розглянутих Верховним Судом, на які здійснюється посилання на підтвердження застосування норми права без урахування висновку цього Суду.

Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Відповідно до положень цих норм процесуального права касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:

- суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;

- спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Визначаючи зміст поняття «подібність правовідносин», Велика Палата Верховного Суду у пункті 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, пункті 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/7 та пункті 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16 виходила з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №803/1541/16, на яку наявне посилання у касаційній скарзі, правовідносини, як і справі, яка розглядається, виникли між суб`єктом господарювання, який звернувся за отриманням спеціального дозволу на користування надрами, та суб`єктом владних повноважень - Держгеонадра, а предмет спору стосувався оскарження бездіяльності цього органу щодо розгляду заяви позивача і зобов`язання відповідача видати такий дозвіл та укласти угоду про користування надрами.

Однак, згідно обставин, встановлених судовим розглядом справи №803/1541/16, позивач звертався до Держгеонадра за отриманням спеціального дозволу на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою покладів бурштину на підставі норм підпункту 8 пункту 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, а підставою для відмови у видання такого дозволу слугувало, зокрема, те, що вказану норму було виключено з цього Порядку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року №277 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №594 і 615, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Предметом з`ясування судом касаційної інстанції у справі №803/1541/16 охоплювалось питання про те, яка саме редакція Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами підлягає застосуванню до правовідносин, правова регламентація яких зазнала змін у період між моментом звернення до Держгеонадра з заявою про надання спеціального дозволу на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою корисних копалин на підставі підпункту 8 пункту 8 цього Порядку та до прийняття рішення щодо розгляду такої заяви уповноваженим органом.

Верховним Судом висловлено висновки щодо застосування норм підпункту 8 пункту 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами та постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року №277, якою внесено зміни до цього Порядку, у їх взаємозв`язку з нормами статті 58 Конституції України в аспекті дії закону у часі.

За результатами касаційного розгляду справи №803/1541/16 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31 березня 2021 року визнала правильним підхід, застосований у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №826/10971/16, за яким рішення за результатами розгляду заяви про надання спеціального дозволу на користування надрами приймається за законодавством, що діє на час прийняття рішення про надання чи відмову у наданні дозволу (а не на час звернення з заявою).

У справі ж, що розглядається, як встановлено її судовим розглядом, Товариство зверталось за продовженням строку дії спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону. Держгеонадра повідомили, що відповідно до пункту 13 Порядку № 615 за надання дозволу без проведення аукціону справляється збір у розмірі, який розраховується виходячи з початкової ціни продажу такого дозволу на аукціоні відповідно до Методики визначення початкової ціни продажу спеціального дозволу на користування надрами, затвердженої Постановою КМ України від 15 жовтня 2004 року за № 1374.

Спірним питанням у цій справі є правильність обрахунку розміру збору за продовження строку дії спеціального дозволу, на відміну від справи, на яку посилається скаржник, в якій спір виник у зв`язку з відмовою у наданні спеціального дозволу через втрату чинності нормами законодавства, які регламентували видання дозволу.

Відтак, скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційну скаргу Державної служби геології та надр України слід залишити без руху та встановити десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення копії цієї ухвали шляхом зазначення обґрунтувань підстав касаційного оскарження відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Залишити без руху касаційну скаргу Державної служби геології та надр України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування повідомлень, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Надати Державній службі геології та надр України десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначено в мотивувальній частині ухвали.

3. Надіслати Державній службі геології та надр України копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя Т.Г. Стрелець