Справа № 493/966/22
Суддя: Тітова Т. П.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 493/966/22
Провадження № 2-а/493/7/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Тітової Т.П.

за участю секретаря: Сирота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балта справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

05.08.2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому, вказуючи на протиправність дій інспектора поліції під час прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративно відповідальності, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 01.08.2022 року серії ЕАР № 5693669, якою його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, як керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, так як керував транспортним засобом маючи посвідку на постійне місце проживання вчасно не змінив посвідчення водія, чим порушив п. 2.1а ПДР.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він 01.08.2022 року у с. Дачне по дорозі Київ-Одеса на 452 кілометрі був зупинений працівниками поліції на блокпосту, на вимогу поліцейського водієм надано посвідчення на право керування транспортним засобом. В подальшому, поліцейським Кошик О.О. винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення з наведеним за змістом постанови висновком про керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, так як керував транспортним засобом маючи посвідку на постійне місце проживання вчасно не змінив посвідчення водія, що вбачає порушення вимог п. 2.1.а ПДР, та містить склад правопорушення, визначений за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Позивач зауважує, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення допущено істотні порушення норм матеріального та процесуального права особи, яка притягається до відповідальності, внаслідок не пояснення йому причин зупинки його транспортного засобу. Підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи та взагалі не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Також наголошує на тому, що правопорушення скоєно об 11:36 год., а постанову винесено об 11:46 год., що свідчить про те, що інспектор поліції формально підійшов до вимог норм КУпАП стосовно повного і всебічного розгляду справи.

Крім того, постанова про адміністративне правопорушення містить суттєві недоліки, а саме у п. 5 постанови інспектор послався на порушення ПКМ 340, однак відповідно до п. 30 Постанови КМУ № 340 зазначено, що особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави. Також вказує на те, що у його посвідченні водія громадянина Республіки Азербайджан присутня вся обов`язкова інформація, яка визначена у Віденській Конвенції, таким чином на території України такі посвідчення водія можуть бути використанні без додаткових обмежень. До постанови не додано жодних доказів правопорушення та інспектор не ознайомив його із будь-якими належними доказами чи відеоматеріалами.

Інспектором було кваліфіковано правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, але інспектором не надано доказів, що він не мав права керувати т/з, оскільки ним було пред`явлено посвідчення водія з відповідними категоріями, які надають йому право керування т/з, хоча і виданим Республікою Азербайджан.

В судове засідання позивач не з`явився, просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, доповнень до позову не має.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надіслав відзив на позов, в якому просив позовну заяву позивача залишити без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень без змін, посилаючись на те, що на території України діє воєнний стан, тому ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено тимчасові обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина (перевірка у порядку, визначеному КМУ, документів у осіб, а в разі потреби проведення огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Після зупинки т/з позивач надав інспектору поліції посвідку на постійне проживання в Україні та водійське посвідчення видане Республікою Азербайджан на власне ім`я. А згідно абз. 5 п. 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» зазначено, що посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення). Відповідно до Віденської Конвенції про дорожній рух, на яку посилається позивач, то законодавством України передбачено право проїзду по території України громадянам Азербайджану з їхнім посвідченням, однак якщо особа отримує посвідку на постійне місце проживання в Україні, то її посвідчення буде дійсним протягом 60 днів, з моменту отримання такої посвідки. Після чого інспектор ОСОБА_3 , пояснив позивачу суть скоєного правопорушення, роз`яснив йому права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України та повідомив, що відносно нього на місці скоєння правопорушення розглядатиметься справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Жодної письмової заяви чи клопотання, як під час підготовки так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку п. 5 ст. 278 КУпАП не надходило.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача інспектором було винесено постанову та накладено адміністративне стягнення. Зі змістом постанови позивача було ознайомлено та повідомлено строки її оскарження. Також факт правопорушення підтверджувався відеозаписом з портативного відео реєстратора та його напарника. Позивач не надав жодних доказів, які б спростували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Таким чином в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Інспектор Кошик А.А. мав всі законні підстави для розгляду справи на місці вчинення правопорушення, ним дотримана процедура її розгляду, постанова обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Доводи позивача щодо необхідності її скасування безпідставні, необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.08.2022 року серії ЕАР № 5693669, позивач ОСОБА_2 у вказаний день об 11:46 год. у с. Дачне по дорозі Київ-Одеса на 452 кілометрі керував транспортним засобом, маючи посвідку на постійне місце проживання вчасно не замінив посвідчення водія, чим порушив Постанову КМУ № 340, чим порушив п. 2.1.а ПДР керування т/з особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Згідно п. 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого Постановою КМУ від 29.12.2021 року № 1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі:

- порушення водієм ПДР;

- якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

- якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

- якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

- необхідності здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

- необхідності залучення водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

- необхідності обмеження чи заборони руху транспортних засобів;

- якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

- порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

- проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

П. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого Постановою КМУ від 29.12.2021 року № 1456 визначено право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Суд зауважує, що наявні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, передбачені п. 10 Порядку № 1456, а також наявний у інспектора Кошика О.О. статус уповноваженої особи Національної поліції в розумінні п. 5 Порядку № 1456.

Таким чином, суд вважає, що інспектор законно зупинив позивача на блокпосту та проводив перевірку документів.

Водій ОСОБА_2 пред`явив інспектору посвідчення водія Азербайджанської республіки та посвідку на постійне проживання на території України, в якій зазначено його зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 287 КУпАП право на оскарження постанови має особа, щодо якої її винесено.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

П. 2.1.а ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Ст. 126 ч. 2 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідачем до суду подано відзив з аргументуванням заперечення позовних вимог та відеозапис, відповідно до якого вбачається, що відповідачем під час перевірки документів на блокпосту було встановлено, що позивач маючи посвідку на постійне місце проживання вчасно не замінив посвідчення водія. Йому було роз`яснено про можливості його заміни.

Крім того, з переглянутого диску вбачається, що позивачу вже пояснювали про необхідність заміни посвідчення водія, але він його не змінив, оскільки наразі в країні воєнний стан і можливості такої немає.

Відповідно до п. 30 Постанови Кабінету міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія або посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Як вбачається з ст. 43 Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, положення якої вступили в силу з 29 березня 2011 року, кожен водій зобов`язаний при собі мати посвідчення водія, при чому держави-учасниці конвенції домовились, що будуть визнавати будь-яке національне посвідчення водія, яке відповідає вимогам додатку № 6 даної Конвенції. Відповідно до пункту 6 даного додатку всі записи, наявні в даному посвідченні мають бути зазначеними літерами латинського алфавіту. У випадку використання інших літер дані записи повинні бути піддані транслітерації літерами латинського алфавіту.

В матеріалах справи мається копія посвідчення водія, яке позивач ідентифікує як належне йому, але всі записи у даному документі зроблені національною мовою країни, що його видала, відсутнє дублювання латинськими літерами.

Крім того у своєму відзиві відповідач зазначає, що ОСОБА_2 , отримавши посвідку пропостійне місце проживання повинен був у 60-денний термін замінити його.

Дане твердження суд приймає до уваги, оскільки, як вбачається з п. 30 Постанови Кабінету міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає заміні. Заміна таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Отже в даній нормі зазначена вимога про заміну посвідчення у випадку постійного проживання, а позивач має посвідку на постійне проживання, тому посилання позивача, що він має право керування транспортними засобами на території України з посвідченням водія виданим Республікою Азербайджан є хибними.

Усі дії патрульної поліції було зафіксовано на нагрудну камеру, при чому, інспектором поліції було роз`яснено суть адміністративного правопорушення та права, передбачені ст. 268 КУпАП, т.б. на думку суду, за вказаний час позивач, у разі необхідності, мав можливість зателефонувати адвокату та отримати правову допомогу, а також за клопотанням міг ознайомитися з відеозаписом з нагрудної камери, але будь-яких клопотань або заяв не надавав.

За таких обставин, оскільки відповідачем доведено факт порушення п. 30 Постанови КМУ № 340, а саме не заміна посвідчення водія позивачем після отримання посвідки на постійне проживання протягом 60 днів з дати видачі документу на постійне проживання, суд вважає доводи позивача такими, що не заслуговують на увагу, а отже позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72, 77, 245, 246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ