Справа № 640/25828/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:

- визнання протиправним рішення ГУ ПФ в м. Києві, що викладене у листі від 29.07.2021 №19744-19170/Б-02/8-2600/21, яке полягає у відмові здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції Закону №230/96-ВР.), у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, керуючись рішенням Другого сенату Конституційного Суду від 07.04.2021;

- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції Закону №230/96-ВР.), у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, керуючись рішенням Другого сенату Конституційного Суду від 07.04.2021;

- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві здійснити виплату компенсації втрати частини доходів, що полягає у різниці суми між фактично нарахованою та отриманою пенсією та розміром перерахунку пенсії, відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції Закону №230/96-ВР.), у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, керуючись рішенням Другого сенату Конституційного Суду від 07.04.2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що нормами ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) було встановлено, що пенсії, передбачені цією статтею, призначаються та виплачують у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд наголосив, що визнання цієї норми неконституційною рішенням Конституційного Суду України не відтворює її дію у минулому часі, а з 01.07.2021 стаття 54 згаданого Закону викладена в іншій редакції, у відповідності до приписів якої Позивачу й обчислюється розмір пенсії.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його з ухваленням нового про задоволення позову у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано статус ОСОБА_1 як ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також те, що розмір пенсії останнього не відповідає конституційним засадам та нормам чинного законодавства, якими встановлено її мінімальний розмір не менше як вісім мінімальних пенсій за віком. Підкреслює, що рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 07.04.2021 норму статті 54 Закону, якою уповноважено Кабінет Міністрів України визначати розміри пенсій, визнано неконституційною, що свідчить про правомірність доводів Позивача про необхідність виплати пенсії, виходячи з восьми мінімальних пенсій за віком. Наголошує, що судом не було враховано невідповідність Конституції України змін, внесених до ст. 54 Закону Законом України № 1584-IX від 29.06.2021.

Після усунення визначених в ухвалі від 11.07.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022 відкрито апеляційне провадження у справі і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є особою, яка має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_1 від 12.11.2003 (а.с. 21), а також учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія вкладки від 12.11.2003 №127910 (а.с. 21). Крім того, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботою з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 23).

Матеріали справи свідчать, що Позивач перебуває на обліку у Відповідача та отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначену йому згідно ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 47-78).

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в м. Києві із заявою, в якій просив здійснити йому перерахунок пенсії відповідно до п. 4 ст. 54 Закону (у редакції Закону №230/96-ВР) у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, керуючись рішенням Другого сенату Конституційного Суду від 07.04.2021, та здійснювати виплату основної пенсії у розмірі 14 832 грн (станом на 01.07.2021) (а.с. 24-33).

Листом від 29.07.2021 №19744-19170/Б-02/8-2600/21 Відповідач повідомив Позивача про те, що виплата пенсії останньому здійснюється у передбаченому ст. 54 Закону розмірі з урахуванням змін, що набрали чинності 01.07.2021. Окремо у листі підкреслено, що до цього часу виплата пенсії проводилася у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2021 №1210, що відповідало чинному правовому регулюванню, а відтак підстави для її перерахунку та виплати у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відсутні (а.с. 34-36).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з приписів ст. ст. 46, 92 Конституції України, ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII, рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, ст. 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» і Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та практики Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що пенсія виплачувалася ОСОБА_1 у визначеному чинним законодавством розмірі.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст. 49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За правилами ч. 4 ст. 54 Закону (у редакції, чинній на момент призначення Позивачу пенсії) розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, визначені для інвалідів ІІ групи в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком.

У свою чергу, у редакції, чинній з 01.01.2015, ч. 3 ст. 54 Закону було передбачено, що порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

За правилами ст. 63 Закону фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.

Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Прикінцеві та перехідні положення були доповнені зазначеним пунктом згідно Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності з 01.01.2015.

Отже, редакція ст. 54 Закону була змінена та передбачала, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії та пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, що передбачені Законом.

Зазначені положення Закону України від 28.12.2014 №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України №1210 є також чинними.

Аналогічні висновки щодо застосування відповідних правових норм відображені у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 363/4916/16-а.

У свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, згаданим рішенням єдиного суду конституційної юрисдикції України врегульовано строк та спосіб його виконання і встановлено, що частина третя статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Також приписано Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

При цьому у резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 викладено застереження, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР:

«В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком».

Викладене з урахуванням того, що в силу ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» суд у рішенні може встановити порядок і строки їх виконання, свідчить, що з моменту прийняття рішення від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 і до 07.07.2021 діяла норма ч. 4 ст. 54 Закону у редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII, що вказує на помилковість доводів ОСОБА_1 про те, що з 07.04.2021 у ГУ ПФ в м. Києві виник обов`язок з нарахування та виплати останньому пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив, що 29.06.2021 Верховною Радою України на виконання згаданого вище рішення Конституційного Суду України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», який набрав чинності 01.07.2021 та яким ч. 3 ст. 54 Закону викладено у наступній редакції:

«В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень.».

Із змісту згаданого вище листа ГУ ПФ в м. Києві (а.с. 34-36) вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 складає 11 462,14 грн, отже, з урахуванням змін, які були внесені Законом № 1584-IX до ст. 54 Закону, Відповідач діяв у межах норм чинного законодавства.

Посилання Апелянта на той факт, що прийняття Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» не може вважатися приведенням законодавства у відповідність до Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2021 колегія суддів оцінює критично, адже вказані зміни набули чинності, діяли на дату виникнення спірних правовідносин, неконституційними не визнавалися, а отже підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому на відсутності ретроспективної дії цього рішення Конституційного Суду України було наголошено і Верховним Судом у постановах від 15.04.2021 у справі №373/1978/18 та від 29.11.2021 у справі №466/9253/17.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що як за минулого, так і за чинного правового регулювання у ГУ ПФ в м. Києві були відсутні правові підстави для виплати ОСОБА_1 пенсії на підставі ст. 54 Закону у розмірі 8 мінімальних пенсії за віком.

У розрізі зазначеного судова колегія вважає за необхідне зауважити, що статтею 46 Основного Закону закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У вказаному рішенні Конституційним Судом України також було вказано на те, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у межах спірних правовідносин не мало місце порушення з боку Відповідача ч. 3 ст. 22 Конституції України щодо Позивача, позаяк розмір пенсії останнього із набранням чинності новою редакцією норми ст. 54 Закону не зменшився.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 21 вересня 2022 року.