Справа № 640/24112/21
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

при секретарі: Хмарській К.І.

представника позивача: Павликівського В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - позивач, Фонд) звернувся до суду з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач, Шевченківський РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Мін`юсту) в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Мін`юсту про накладення штрафу від 10.08.2021 року по виконавчому провадженню №64417447.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Шевченківському РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Мін`юсту перебуває виконавче провадження № 64417447 (далі по тексту - ВП № 64417447).

У зв`язку з відсутністю підстав для повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, постановою старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Мін`юсту від 09.02.2021 року відкрито ВП № 64417447 з примусового виконання виконавчого листа №280/4121/20, виданого 01.12.2020 року Запорізьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Фонду прийняти рішення про включення ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом ПА «Банк Камбіо» по договору від 25.09.2014 року на відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_1 у національній валюті.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про необхідність боржнику виконати рішення протягом 10 робочих днів.

18.05.2021 року до виконавчого органу надійшла заява № 60-6739/21 Фонду про відкладення виконавчих дій, у якій зазначено, що боржником подано апеляційну скаргу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у справі № 280/4121/20. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2021 апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 Фонду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у справі №280/4121/20.

09.07.2021 року державним виконавцем до Фонду направлено вимогу державного виконавця.

21.07.2021 року до Шевченківського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Мін`юсту надійшла заява Фонду № 60-9209/21 від 07.07.2021 року про відкладення виконавчих дій. Проте, жодних підстав для відкладення у відповідності до вимог Закону боржником не зазначено. Постанова про відкладення проведення виконавчих дій державним виконавцем не виносилась.

27.07.2021 року до Відділу Шевченківського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Мін`юсту надійшла заява Фонду № 60-9842/21 від 20.07.2021 року про відкладення виконавчих дій, у якій зазначено, що Фондом вживаються заходи щодо виконання судового рішення. Проте, жодних підстав для відкладення у відповідності до вимог Закону боржником не зазначено. Постанова про відкладення проведення виконавчих дій державним виконавцем не виносилась.

Постановою державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Мін`юсту від 10.08.2021 року у ВП №64417447 накладено штраф на боржника - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за невиконання вимоги державного виконавця в розмірі 5100 грн. (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Також, 10.08.2021 державним виконавцем до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб направлено вимогу державного виконавця.

30.08.2021 року до Шевченківського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Мін`юсту надійшла заява Фонду № 60-11748/21 від 26.08.2021, про повне фактичне виконання рішення суду.

06.09.2021 року у ВП № 64417447, відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 39 Закону, винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Вважаючи оскаржувану постанову про накладання штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем правомірно винесено оскаржувану постанову, оскільки станом на момент її прийняття рішення суду не виконано в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закону №1404) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У відповідності до пункту 1, підпункту 1 пункту 2 статті 17 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 1, 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню,- протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб-200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу-300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Як вже зазначалося судом та не заперечується апелянтом, станом на момент винесення оскаржуваної постанови, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року по справі 280/4121/20 не було виконано відповідачем в повному обсязі, а саме: Фондом не включено ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом ПА «Банк Камбіо» по договору від 25.09.2014 року на відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_1 у національній валюті.

Вказане свідчить про протиправність дій боржника та умисне невиконня судового рішення по справі 280/4121/20.

Крім того, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції посилання Фонду про те, що державним виконавцем під час винесення оскаржуваної постанови допущено протиправну бездіяльність і не встановлено поважність причин невиконання боржником рішення суду, адже саме на боржника покладається обов`язок виконання рішення, яке набрало законної сили.

Так, відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вказані доводи позивача необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду, у зв`язку з тим, що Фондом не вчинено жодних дій спрямованих на виконання судового рішення, та не надано належні докази існування будь-яких інших поважних причин, які унеможливлюють своєчасне та повне виконання судового рішення.

Таким чином, посилання апелянта на відсутність правових підстав для накладення штрафу є безпідставними та не заслуговують на увагу колегії суддів.

З огляду на зазначені обставини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що встановлені судом першої інстанції обставини справи є доведеними, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова про накладення штрафу від 10.08.2021 року у виконавчому провадженні № 64417447, винесена Шевченківським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Мін`юсту, є правомірною та не підлягає скасуванню.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 20.09.2022 року