Справа № 640/2842/22
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Київ № 640/2842/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Харитопепко Катерини Вікторівни про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) до державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Харитопепко Катерини Вікторівни (далі - відповідач), в якому просить

визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №68055857 від 10 січня 2022 року, винесену державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Харитоненко Катерини Вікторівни на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 04 січня 2022 року у виконавчому провадженні №37812620, винесену державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Харитоненко Катерини Вікторівни про стягнення з ОСОБА_1 на користь Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у розмірі 66040,00 грн.;

скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 04 січня 2022 року у виконавчому провадженні № 37812620, винесену державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Харитоненко Катерини Вікторівни про стягнення з ОСОБА_1 на користь Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у розмірі 66040,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2022 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2022 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подано.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем надіслано матеріали виконавчого провадження.

У відповідності до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Враховуючи наявні у справі матеріали, наявність підтвердження належного повідомлення сторін, а також той факт, що дана категорія справ передбачає скорочені строки розгляду, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконанні Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №37812620 з примусового виконання виконавчого листа №2-201/11, виданого Подільським районним судом м. Києва 17.04.2013, про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості в сумі 698056,37 грн., на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,90 кв.м, житлова площа - 29,00 кв.м., що належить відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві власності. Реалізацію предмету іпотеки здійснити шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження, визнавши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації 660 400,00 грн.

Відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.01.2022 у даному виконавчому провадженні №37812620 на підставі п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, 04.01.2022 відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 66040,00 грн.

В подальшому, 10.01.2022 відповідачем відкрито виконавче провадження №68055857 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 04.01.2022 №37812620.

Позивач вважає, що державний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 66040,00 грн. від 04.01.2022, оскільки ним не стягнуто у примусовому порядку суму, зазначену у виконавчому листі. У зв`язку з чим вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору, а також постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаної постанови, є протиправними та винесенні з порушенням вимог чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1404-VIII).

У частині першій статті 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами виконавчого провадження, 07.05.2013 відкрито виконавче провадження №42137496 з примусового виконання виконавчого листа №2-201/11, виданого Подільським районним судом м. Києва 17.04.2013, про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості в сумі 698056,37 грн., на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,90 кв.м, житлова площа - 29,00 кв.м., що належить відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві власності.

Реалізація предмету іпотеки повинна була здійснюватись шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження, з визначенням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації - 660 400,00 грн.

Тобто постанова про відкриття виконавчого провадження №42137496 винесена за правилами Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року.

Водночас, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 04.01.2022 в межах даного виконавчого провадження винесена відповідно до норм Закону №1404-VІІІ.

Так, згідно з частиною першою статті 27 Закону №1404-VІІІ (чинною на час винесення спірної постанови) виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 42 Закону №1404-VІІІ визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм свідчить, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на його письмову заяву про повернення виконавчого документа, на державного виконавця покладається обов`язок щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі, якщо такий виконавчий збір не стягнуто.

Тобто, норми Закону України «Про виконавче провадження» не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору.

Більше того, на це вказує і та обставина, що розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у відсоткову залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах виконавчого провадження №37812620 відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.01.2022 на підставі п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача.

Тією ж датою відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 66040,00 грн., тобто у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню - 660 400,00 грн.

Доводи позивача про те, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчинення ним дій, які призвели до стягнення з боржника сум заборгованості, суд оцінює критично, оскільки відповідно до статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У контексті аналізу наведених доводів суд звертає увагу позивача на те, що частина 2 статті 27 Закону № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, яка фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині 2 статті 27 Закону України № 1404-VIII слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Отже, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.

Щодо посилання позивача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, суд не приймає її до уваги, оскільки правова оцінка спірним правовідносинам у зазначеній справі надавалась з урахуванням положень статті 27 Закону № 1404-VIII, яка діяла до внесення в неї змін згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018.

Таким чином, виходячи з норм, чинних на час виникнення спірних правовідносин, з`ясувавши всі обставини, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що відповідач при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 04.01.2022 №37812620 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Законом №1404-VІІІ, а тому відсутні підстави для її скасування.

Щодо правомірності винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження №68055857 від 10.01.2022 суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону № 1404-VIII та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства Міністерством юстиції України видано наказ від 02 квітня 2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" (далі - Інструкція № 512/5).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону № 1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Отже, у випадках передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка є виконавчим документом та виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

При цьому, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Як встановлено судом в межах розгляду даної справи, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 04.01.2022 №37812620 винесена відповідачем у відповідності до норм Закону № 1404-VIII та є правомірною, а отже у відповідності до п.5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII є виконавчим документом та підлягає виконанню.

Державним виконавцем 10.01.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68055857 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 04.01.2022 №37812620, що відповідає вищенаведеним нормам чинного законодавства.

Жодних доводів щодо протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.01.2022 позивач у позовній заяві, окрім протиправності постанови про стягнення виконавчого збору, не наводить.

Таким чином, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору відповідає вимогам Закону № 1404-VIII та винесена відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством про виконавче провадження, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ч. 6 ст.287, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Шулежко