Справа № 340/3534/22
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/3534/22

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області № 34 від 17.06.2022;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з 27.07.2022 року довічно;

- стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградські області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

В обґрунтування позову зазначає, що вона є матір`ю дитини-інваліда з дитинства, яка її виховала, досягла 50-річного віку та має страховий стаж, більше 15 років, а тому, у відповідності до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування має право на призначення дострокової пенсії за віком.

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, за принципом екстериторіальності розгляду заяв, № 34 від 17.06.2022 їй було відмовлено, з підстави не надання висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визначення її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Позивач вважає, що долучені документи є достатніми для призначення пенсії, а дії відповідача щодо відмови в призначені пенсії протиправними та такими, що порушують її права.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву (а.с.32).

17.08.2022 (вх. № 221566/22) на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області просить в позові відмовити. В обґрунтування даної позиції зазначає, що позивачка, при зверненні до органів ПФУ надала не повний перелік документів, як того вимагає закон. Зокрема, в наданих документах відсутній висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що донька позивачки мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 є матір`ю дитини, ОСОБА_2 .

Згідно медичного висновку №6 від 23.02.2010 про дитину інваліда віком до 16 років доньці позивача встановлено захворювання «інсулінозалежний цукровий діабет 1 тип».

Згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 186308, донька позивачки має третю групу інвалідності, причина інвалідності інвалідність з дитинства.

10.06.2022 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії достроково по досягненню 50-річного віку відповідно до Закону.

Рішенням № 34 від 17.06.2022 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії як матері інваліда з дитинства.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Основного Закону).

Відповідно до ст. 17 Закону, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (момент звернення до відповідача), жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (п. «є» і «ж» ст. 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (ст. 94).

Ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

При цьому, за змісту абз. 2 п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності.

Згідно з п. 14 Положення № 1317 причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Згідно з п. 2.18 Порядку № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії, що така дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцяти років (висновок про час настання інвалідності).

З аналізу вищенаведених положень вбачається, що пенсійне забезпечення осіб є гарантією стабільного та належного життя пенсіонерів. Пенсії, в свою чергу, є запорукою достойного рівня життя пенсіонерів та співрозмірності витрат отриманим доходам. Водночас, держава гарантує певні пенсії привілеї жінкам у питаннях призначення пенсій. Так, це стосується віку, з якого жінка може отримати пенсію (він є меншим, від законодавчо встановленого пенсійного віку чоловіків), стажу роботи тощо. Певні привілеї встановлені й багатодітним жінкам та жінкам, які виховують дитину-інваліда. Мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо ж дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Отже, визначальним є не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку.

Таку позицію підтримала й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 року у справі № 330/2181/16-а, в якій вказала, що при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась із відповідною заявою до відповідача про призначення їй пенсії достроково по досягненню 50-річного віку як матері, що виховує дитину-інваліда. Як підставу для призначення такої пенсії позивачем надано медичний висновок №6 на дитину-інваліда з дитинства віком до 16 років, датований 23.02.2010. Тобто тоді, коли доньці було 17 років.

Таким чином, щоб отримати пенсію достроково по досягнення 50-річного віку як матері дитини-інваліда, позивачеві необхідно надати висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її донька мала дійсні медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Проте, такого висновку позивачем надано не було. Відтак, нею не було підтверджено факт наявності підстав для визнання її доньки дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Враховуючи те, що визначальним для призначення дострокової пенсії по досягненню 50-річного віку є саме час встановлення інвалідності такої дитини, а саме до шестирічного віку, або ж наявність висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що така дитина мала дійсні медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення вказаного віку, суд доходить висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачеві у призначенні такої пенсії, як особі, яка не відповідає законодавчо встановленим вимогам.

Відмовляючи у призначенні пенсії позивачеві, відповідач діяв у спосіб, строки та у межах, визначених чинним законодавством.

Тож, позивачем не доведено та не підтверджено підстав для призначення їй пенсії достроково по досягненню 50-річного віку, а відтак, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним рішення відповідача про відмову у призначенні позивачеві пенсії достроково по досягненню 50-річного віку відповідно до ст. 17 Закону.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію достроково відповідно до ст. 17 Закону з дати звернення, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 2 ст. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Разом з тим, згідно п. 10 ч. 2 цієї статті, суд може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним індивідуального акта та обрання іншого способу захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, який забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання протиправним індивідуального акта, можливим є обрання належного способу захисту, необхідного для відновлення прав, свобод та інтересів.

З огляду на те, що позовні вимоги в частині визнання незаконним рішення відповідача про відмову у призначенні позивачеві пенсії достроково по досягненню 50-річного віку відповідно до ст. 17 Закону залишено без задоволення, відповідно позовна вимога про зобов`язання призначити позивачеві пенсію достроково відповідно до ст. 17 Закону з дати звернення, також не підлягає задоволенню, як похідна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.,ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001 ) Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. Притула