Справа № 320/4174/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4174/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом, у якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2019 № .

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначає, що оскаржуване рішення прийнято на підставі вимоги про сплату боргу від 08.02.2019 № Ф-297165-50/1962, яка скасована рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі № 320/1024/19, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2020 залишено без змін.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у даній справі адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач мав повноваження та підстави для винесення відносно позивача рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного соціального внеску, оскільки порушення встановлених строків сплати єдиного внеску є підставою для застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

На думку апелянта, скасування вимоги про сплату боргу не тягне за собою скасування податкового повідомлення-рішення на яке було сформовано дану вимогу.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.02.2004 року ОСОБА_1 зареєстрована виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1.

З 01 січня 2012 року позивач є платником єдиного податку за ставкою 5% (третя група) за видами господарської діяльності: "надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна", "діяльність у сфері права", "консультування з питань комерційної діяльності й керування" (основний), "рекламні агентства", що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку №382805.

Міністерством юстиції України 03.07.2013 року ОСОБА_1 видано свідоцтво № 1277 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

У період з 2017 по 2018 рік позивачем як фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку було сплачено до бюджету єдиний соціальний внесок на загальну суму 18284,63 грн., у тому числі за 2017 рік - 8456,00 грн., за 2018 рік - 9828,63 грн., що підтверджується квитанціями від 19.04.2017 №0.0.748446682.1, від 14.07.2017 №0.0.806116237.1, від 14.07.2017 №0.0.806111077.1, від 18.10.2017 №№0.0.873169614.1, від 19.10.2017 №0.0.874620167.1, від 17.01.2018 №0.0.941215184.1, від 18.04.2018 №0.0..1, від 20.04.2018 №0.0..1, від 17.07.2018 №0.0..1, від 19.10.2019 №ПН758, від 15.01.2019 №0.0..1, від 17.01.2019 №0.0..1.

Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 №Ф-297165-50/1962. Позивачка оскаржила її до суду. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі № 320/1024/19, залишене постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2020 без змін, позовні вимоги задоволено та скасовано вимогу про сплату боргу від 08.02.2019 № Ф-297165-50/1962.

За несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування податковим органом прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 17.07.2019 № .

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням про застосування штрафних санкцій звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 1 частини першої статті 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п. 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначені у ст. 9 такого Закону.

Відповідно до частин 7, 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

За правилами п. 6 частини першої статті 1 відповідного Закону сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою.

Наслідки порушення строків сплати єдиного внеску передбачені ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з частиною десятою статті 25 зазначеного Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

У свою чергу положення п. 2 частини одинадцятої статті 25 цього Закону передбачають, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Колегія суддів наголошує на тому, що згідно з частиною десятою та п. 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підставами для застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 3005, 94 грн. (за період з 20.04.2018 року по 08.04.2019 року) та нарахування пені у розмірі 2212,99 грн. стало встановлення факту несвоєчасної сплати єдиного внеску.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, у позивачки відсутній борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, оскільки рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі № 320/1024/19 скасовано вимогу про сплату боргу від 08.02.2019 № Ф-297165-50/1962, на підставі якої прийнято рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2019 року.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 13 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до податкового органу або позову до суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, апелянт не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивачка допустила порушення законодавства щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску.

Відсутність у справі будь-яких доказів на підтвердження вчиненого порушення позбавляє можливості встановити факт несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) позивачем єдиного внеску, звітний період, за який допущено порушення, та відповідні не сплачені (несвоєчасно сплачені) суми єдиного соціального внеску.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко