Справа № 200/1788/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

19 вересня 2022 року Справа №200/1788/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про: визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не здійснені нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки в розрахунку при звільнені в сумі 124 023,80 грн.

Провадження у справі відкрито 23 лютого 2022 року.

8 червня 2022 року до суду надійшла заява відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 внаслідок пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заява обґрунтована тим, що позивач отримав грошове забезпечення на свій картковий рахунок 17 грудня 2021 року, а до суду звернувся лише 31 січня 2022 року, тобто із пропуском місячного строку. Також у заяві відповідач зазначає, що звернення представника позивача 29 грудня 2021 року до відповідача із заявою про виплату середнього заробітку не є поважною причиною пропуску встановленого Кодексом строку. Посилається при цьому на постанову Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, де Суд вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами, та постанову Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 620/1982/19 (а.с. 41-42).

Розглядаючи заяву відповідача суд виходить з наступного.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу (в тому числі у зв`язку із порушенням строку звернення до суду та неподанням заяви про поновлення цього строку).

Ухвалою суду від 3 лютого 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху - в тому числі з підстав звернення позивача до суду із пропуском строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України; на виконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України судом запропоновано позивачеві надати заяву про поновлення пропущеного строку із обґрунтуванням причин такого пропуску та наданням доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку (а.с. 25-26).

Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року про відкриття провадження у справі визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом та поновлено цей строк (а.с. 33-34).

Серед іншого в ухвалі від 23 лютого 2022 року суд зазначив, що:

«…Право особи на судовий захист гарантується ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому має пріоритетне значення під час здійснення правосуддя, зокрема, при вирішенні судом питання щодо надання можливості його реалізації особою, якій воно надано.

Правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму. Занадто суворе тлумачення процесуальної норми щодо строку звернення до суду може за певних умов створити перешкоду у зверненні особи до суду за захистом порушеного права.

У даному випадку пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом не є значним та не є таким, що міг вплинути на достовірність наданих суду доказів або викликати сумніви у можливості встановлення об`єктивної істини. Незначне пропущення строку звернення до суду за умови відсутності ознак недбалого ставлення позивача до реалізації права на справедливий судовий розгляд не може бути перешкодою для надання судового захисту порушеним правам особи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з п. п. 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі Мельник проти України право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги; однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

В п. 30 рішення від 25 жовтня 2007 року у справі Балацький проти України йдеться, що неможливо припустити, щоб п. 1 ст. 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків буде остаточно вирішено.

На підставі викладеного вище суддя приходить до висновку, що причини пропуску позивачем процесуального строку для звернення до суду із вказаною позовною заявою є поважними, а часовий період пропуску такого строку є незначним, у зв`язку із чим клопотання позивача про поновлення процесуального строку для звернення до суду із даним адміністративним позовом підлягає задоволенню.».

Суд зазначає, що ухвала суду від 23 лютого 2022 року доставлена до Електронного кабінету відповідача 18 травня 2022 року.

Заява відповідача про залишення позовної заяви позивача без розгляду не містить обґрунтувань неможливості застосування судом ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно якої Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на підставі яких суд дійшов висновку про можливість поновлення позивачу строку звернення до суду із даним позовом.

Щодо посилань відповідача на постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 та від 22 січня 2020 року по справі № 620/1982/19, суд зазначає, що в межах адміністративних справ № 240/12017/19 та № 620/1982/19 оскаржувались ухвали суду про залишення позовної заяви без розгляду внаслідок пропуску строку звернення до суду, при цьому у справі № 240/12017/19 позивач звернувся із адміністративним позовом через більш ніж чотири роки після спливу встановленого КАС України строку для такого звернення (шість місяців), а у справі № 620/1982/19 через майже рік після спливу строку (при встановленому строку один місяць).

В ухвалі суду від 23 лютого 2022 року про відкриття провадження у справі № 200/1788/22 суд, крім наведеного вище, також вказав, що «…У даному випадку пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом не є значним та не є таким, що міг вплинути на достовірність наданих суду доказів або викликати сумніви у можливості встановлення об`єктивної істини. Незначне пропущення строку звернення до суду за умови відсутності ознак недбалого ставлення позивача до реалізації права на справедливий судовий розгляд не може бути перешкодою для надання судового захисту порушеним правам особи.».

Отже, постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року та від 22 січня 2020 року не є релевантними відносно спірних правовідносин, що розглядаються в межах адміністративної справи № 200/1788/22.

На підставі викладеного вище суд приходить до висновку про необхідність відмовити відповідачу у задоволенні його заяви про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 240, 241, 256, 257, 262-263, 294 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Н.П. Волгіна