Справа № 640/21992/20
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року м. Київ № 640/21992/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної авіаційної служби України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної авіаційної служби України (далі по тексту - відповідач, ДАС України), у якому просив:

- скасувати наказ Голови ДАС України Більчука Олександра Васильовича від 07 серпня 2020 року №289 о/с в частині поновлення позивача на посаді директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України з 04 січня 2017 року;

- скасувати наказ Голови ДАС України ОСОБА_2 від 07 серпня 2020 року №290 о/с;

- зобов`язати ДАС України поновити позивача на рівнозначній посаді директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України в Управлінні системою авіаційної безпеки ДАС України;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що на виконання судового рішення у справі №826/1003/17 його поновлено на посаді директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України з 04 січня 2017 року оскаржуваним наказом від 07 вересня 2020 року №289 о/с, проте, у зв`язку зі зміною організаційної структури та штатного розпису ДАС України станом на момент поновлення позивача на посаді та станом на момент винесення оскаржуваного наказу від 07 вересня 2020 року №290 о/с, яким позивачу припинено державну службу у зв`язку із досягненням 65-річного віку та звільнено із займаної посади 29 листопада 2019 року, посади директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України не існувало, а отже призначення позивача на вказану посаду та звільнення його з цієї посади є незаконним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/21992/20 і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому ДАС України не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки відповідачем фактично виконано постанову Верховного Суду від 05 серпня 2020 року по справі №826/1003/17, про що позивача повідомлено листом від 07 серпня 2020 року №1.23-6408-20, а позивач у прохальній частині позовної заяви просить скасувати дії, вчинені відповідачем на виконання судового рішення, що є незаконним; позовна вимога про зобов`язання поновити позивача на рівнозначній посаді в управлінні системою авіаційної безпеки ДАС України є необґрунтованою, оскільки у складі управління системою авіаційної безпеки ДАС України відсутні посади, які належать до категорії посад державних службовців, у вказаному управлінні відсутня посада директора департаменту авіаційної безпеки, а посада начальника управління - державного інспектора з авіаційного нагляду за безпекою авіації управління системою авіаційної безпеки не належить до посади державної служби та не є рівнозначною посаді, яку займав позивач на дату звільнення; щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідач вказує, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є предметом розгляду в межах адміністративної справи №826/1003/17, а тому дії відповідача в межах спірних відносин є правомірними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року сторонам відмовлено у задоволенні клопотань про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позивачем надано відповідь на відзив, пояснення, в якій зазначено повторно про протиправність призначення відповідачем позивача на неіснуючу посаду та звільнення з такої посади, не допустивши до виконання службових обов`язків та не запропонувавши аналогічну посаду; завдання, функції, права, структура, обов`язки, права та відповідальність керівників, кількість керівних посад департаменту авіаційної безпеки ідентичні управлінню системою авіаційної безпеки відповідно до положень.

У запереченнях та у відповіді на пояснення відповідачем зазначено, що твердження позивача щодо недопущення його фактично до виконання обов`язків та відсутності пропозиції з боку відповідача стосовно аналогічної посади є помилковими, оскільки станом на дату прийняття Верховним Судом постанови у справі №826/1003/17 позивач досяг граничного віку перебування на державній службі, оскільки фактичний допуск його до роботи після досягнення 65-річного віку є порушенням вимог законодавства та відповідно, на момент досягнення 65-річного віку 29 листопада 2019 року у позивача не могло бути законних очікувань на заняття посади державного службовця.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Наказом ДАС України від 02 грудня 2014 року №320 о/с введено в дію з 02 грудня 2014 року структуру та штатний розпис ДАС України (додатки 1,2); відповідно до якого в організаційній структурі ДАС України був, зокрема Департамент авіаційної безпеки.

Відповідно до наказу ДАС України від 15 грудня 2014 року №342 о/с переведено у зв`язку зі змінами штатного розпису з 15 грудня 2014 року, зокрема ОСОБА_1 ,, директора департаменту авіаційної безпеки та адміністративного забезпечення на посаду директора департаменту авіаційної безпеки із збереженням 6 рангу державного службовця, на підставі заяви ОСОБА_1 .

Наказом ДАС України від 03 січня 2017 року №2 о/с ОСОБА_1 звільнено з 03 січня 2017 року з посади директора департаменту авіаційної безпеки відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 3 Закону України «Про очищення влади», пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України; підстава: лист СБУ від 27 грудня 2016 року №24/166808-л.

Наказом ДАС України від 14 червня 2017 року №200 о/с на посаду директора департаменту авіаційної безпеки призначено як переможця конкурсу з 15 червня 2017 року ОСОБА_3 .

Наказом ДАС України від 13 серпня 2018 року №826 введено в дію з 04 вересня 2018 року організаційну структуру та штатний розпис ДАС України (додатки №1, 2), відповідно до якого в організаційній структурі ДАС України відсутній зокрема Департамент авіаційної безпеки, проте, наявний відділ підготовки з авіаційної безпеки.

Наказом ДАС України від 13 вересня 2018 року №277 о/с у зв`язку із зміною організаційної структури та штатного розпису ДАС України, відповідно до наказу ДАС України від 13 серпня 2018 року №826, зокрема відповідно до статті 86 Закону України «Про державну службу» припинено ОСОБА_3 , директору департаменту авіаційної безпеки 17 вересня 2018 року державну службу та переведено його 18 вересня 2018 року на посаду начальника управління - державного інспектора з авіаційного нагляду за безпекою авіації управління системою авіаційної безпеки.

Постановою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №826/1003/17 касаційну скаргу позивача задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року по справі №826/1003/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Голови ДАС України Більчука О.В. від 03 січня 2017 року №2 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України з 04 січня 2017 року, в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Наказом ДАС України від 07 серпня 2020 року №289 о/с на виконання постанови Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №826/1003/17 скасовано наказ ДАС України від 03 січня 2017 року №2 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України з 04 січня 2017 року.

Наказом ДАС України від 07 серпня 2020 року №290 о/с «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » відповідно до пункту 7 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» припинено 29 листопада 2019 року ОСОБА_1 , директору департаменту авіаційної безпеки ДАС України, державну службу, у зв`язку з досягненням 65-річного віку та звільнено із займаної посади.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Як встановлено вище, судове рішення про поновлення позивача на посаді як незаконно звільненого працівника набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Відповідно до положень статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, у разі поновлення працівника на роботі відповідним судовим рішенням у зв`язку з незаконним звільненням він має право на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до дня видання відповідного наказу про поновлення на посаді.

Судом встановлено, що на виконання постанови Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №826/1003/17, якою визнано протиправним та скасовано наказ Голови ДАС України Більчука О.В. від 03 січня 2017 року №2 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України з 04 січня 2017 року, в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач оскаржуваним наказом від 07 серпня 2020 року №289 о/с скасував наказ ДАС України від 03 січня 2017 року №2 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновив ОСОБА_1 на посаді директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України з 04 січня 2017 року.

Наказом ДАС України від 07 серпня 2020 року №290 о/с «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » відповідно до пункту 7 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» припинено 29 листопада 2019 року ОСОБА_1 , директору департаменту авіаційної безпеки ДАС України, державну службу, у зв`язку з досягненням 65-річного віку та звільнено із займаної посади.

Листом ДАС України від 07 серпня 2020 року №1.23-6408-20 позивача повідомлено, що наказом від 07 серпня 2020 року №289 о/с скасував наказ ДАС України від 03 січня 2017 року №2 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновив ОСОБА_1 на посаді директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України з 04 січня 2017 року; наказом ДАС України від 07 серпня 2020 року №290 о/с «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » відповідно до пункту 7 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» припинено 29 листопада 2019 року ОСОБА_1 , директору департаменту авіаційної безпеки ДАС України, державну службу, у зв`язку з досягненням 65-річного віку та звільнено із займаної посади. Одночасно повідомлено, що управління бухгалтерського обліку та звітності, бюджетного фінансування позивачу будуть здійснені виплати згідно переліку з проханням прибути до ДАС України у робочі дні для ознайомлення з наказами та отримання трудової книжки, яку було належним чином оформлено в установлені законодавством строки.

У розумінні пункту 17 частина 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

У спірних правовідносинах підлягають застосуванню як норми спеціального законодавства - Закон України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) так і положення КЗпП України. При цьому суд враховує, що пріоритетними є норми спеціального закону. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадку, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, законодавчо встановлено граничний вік, після досягнення якого державний службовець не може перебувати на посаді.

З наявної в матеріалах справи копії паспорта вбачається, що позивачу 29 листопада 1954 року народження станом на 29 листопада 2019 року виповнилося 65 років, з урахуванням чого саме з цієї дати він не міг обіймати посаду директору департаменту авіаційної безпеки ДАС України, яка відносилася до категорії посад державного службовця.

Таким чином, оскільки станом на 29 листопада 2019 року позивачу виповнилося 65 років та у зв`язку з наявністю на цю дату судового спору щодо звільнення позивача з посади директору департаменту авіаційної безпеки ДАС України, після винесення Верховним Судом постанови від 05 серпня 2020 року у справі №826/1003/17, у відповідача відповідно до Закону України «Про державну службу» виник обов`язок щодо видання оскаржуваних наказів про поновлення позивача на посаді відповідно до резолютивної частини постанови Верховного Суду та про звільнення позивача у зв`язку з досягненням ним граничного віку перебування на державній службі, що і було вчинено відповідачем.

Враховуючи наведене вище у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування наказів від 07 серпня 2020 року №289 о/с в частині поновлення позивача на посаді директора департаменту авіаційної безпеки ДАС України з 04 січня 2017 року та від 07 серпня 2020 року №290 о/с по звільнення позивача.

При цьому суд зазначає, що питання поновлення позивача на посаді, яку він займав на дату звільнення його наказом ДАС України від 03 січня 2017 року №2 о/с з 03 січня 2017 року з посади директора департаменту авіаційної безпеки відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 3 Закону України «Про очищення влади», пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України чи на аналогічній посаді має розглядатися в рамках адміністративної справи №826/1003/17 відповідно до розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах».

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає, що оскільки під час судового розгляду справи не встановлено протиправності звільнення позивача, то, відповідно і підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні, а отже зазначені позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню позивачу не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з моменту складення повного тексту

Суддя: Н.А. Добрівська