Справа № 320/2545/22
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2545/22 Суддя (судді) першої інстанції: Брагіна О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Судді-доповідача Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окремо-контрольного пропускного пункту "Київ" Військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Окремо-контрольного пропускного пункту «Київ» Військова частина НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині невиплати позивачеві, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань за 2021 рік та зобов`язати виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально - побутових питань за 2021 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Окремо - контрольного пропускного пункту"Київ" в/ч НОМЕР_1 в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2021 році та зобов`язати нарахувати та виплатити позивачеві неоплачену допомогу на оздоровлення за 2021 рік;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві на день звільнення, 19.11.2021, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки з 2018 по 19.11.2021 та зобов`язати нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки з 2018 по 19.11.2021;

- визнати протиправною бездіяльність Окремо - контрольного пропускного пункту"Київ" в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21 листопада 2018 по листопад 2021 року, включно та зобов`язати нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 21 листопада 2018 по листопад 2021року, включно;

- визнати протиправними дії відповідача, що полягають у невиплаті позивачеві додаткової доплати до заробітної плати за роботу в період карантину з 2020 по 19 листопада 2021 року та зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову доплату до заробітної плати в період карантину за період з 2020 по 19 листопад 2021;

- визнати протиправною бездіяльність Окремо - контрольного пропускного пункту "Київ" в/ч НОМЕР_1 щодо непроведення з позивачем повного розрахунку при звільненні та зобов`язати нарахувати ОСОБА_1 у день виключення із списків частини (19.11.2021) грошову компенсацію за не отримане речове майно, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію за не отримане речове майно;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення повного розрахунку з позивачем при звільненні щодо щомісячної суми виплат грошової компенсації за харчування в період з 21.11.2018 по 19.11.2021 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві не отриману грошову компенсацію за харчування в період з 21.11.2018 по 19.11.2021;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення повного розрахунку з позивачем при звільненні щодо виплати підйомної допомоги на ОСОБА_1 та кожного члена сім`ї, хто переїхав разом із ним на нове місце проходження служби, щомісячної суми виплат грошової компенсації в період з 21.11.2018 по 19.11.2021 та зобов`язати відповідача нарахувати невиплачену позивачеві, не отриману ним грошову компенсацію, виплатити підйомну допомогу ОСОБА_1 на кожного члена сім`ї, хто переїхав разом із ним на нове місце проходження служби; здійснити виплату щомісячної суми грошової компенсації за період з 21.11.2018 по 19.11.2021;

- стягнути з відповідача середнє грошове забезпечення заявника за час затримки розрахунку при звільнені з 19.11.2021 по день ухвалення рішення у справі та набрання рішення суду законної сили.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року позовну заяву повернуто заявнику.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався тим, що заявлені позивачем позовні вимоги є самостійними, стосуються різного періоду нарахування виплат та різних підстав, як для їх виплати, так і для звернення до суду про їх стягнення у примусовому порядку, тобто обґрунтовуються різними доказами та підставами виникнення, що у свою чергу не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, викладеним у статті 172 КАС України.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року про повернення позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт наполягає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог.

На переконання апелянта, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції практично виконав усі дії, що підлягають здійсненню судом на стадій підготовчого провадження у справі. Так, апелянтом зазначається, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання, поставив під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 КАС України.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Ключовим питанням у даній справі є правомірність повернення судом першої інстанції позовної заяви на підставі вимог, встановлених пунктом 6 частини першої статті 169 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог пунктів 3, 6 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частиною першою статті 172 КАС України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

В той же час, заборона щодо об`єднання в одне провадження кількох вимог встановлена частиною четвертою, п`ятою статті 172 КАС України, відповідно до яких не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Отже, лише у разі порушення правил об`єднання позовних вимог, що може полягати виключно в об`єднанні в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, або щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам, позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України.

Дослідивши зміст позовної заяви колегія судів встановила, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги виникли в період проходження військової служби в прикордонних органах. Таким чином, позивачем фактично оскаржуються протиправні дії відповідача щодо непризначення, ненарахування, невиплати належних йому грошових виплат, які є частинами грошового забезпечення військовослужбовців. Так, останні передбачені підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі Законів України, що регулюють відповідні правовідносини, зокрема Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ, Кодексу Законів про Працю України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ.

Зазначені позовні вимоги слід розглядати за правилами адміністративного судочинства та законодавством не встановлено виключну підсудність таких позовних вимог різним судам, що виключає можливість повернення позову позивача на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України, з огляду на відсутність порушення правил об`єднання позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку позивачем дотримано вимоги, передбачені статтею172 КАС України, оскільки позовні вимоги, наведені позивачем у позові, заявлені до одного відповідача, пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами.

Наведене свідчить про відсутність передбачених пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України обставин, за яких суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог частини другої статті КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, передчасно повернув позовну заяву у справі з підстав порушення правила об`єднання позовних вимог, внаслідок чого обмежив право скаржника на оскарження рішення та дій відповідача.

За наведеного правового регулювання і обставин справи Шостий апеляційний адміністративний суд констатує, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Ураховуючи, що доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду 27 квітня 2022 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року у справі №320/2545/22 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді: М.І. Кобаль

Л.О. Костюк