Справа № 464/8354/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 рокуСправа № 464/8354/21 пров. № А/857/11951/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Затолочного В.С., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти 4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Городник Катерини Романівни, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення та відкшкодування моральної шкоди, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 29 березня 2022 року (суддя Тімченко О.В., м.Львів, повний текст складено 29 березня 2022 року), -

ВСТАНОВИВ:

У грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Інспектора роти 4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Городник К.Р. (далі Інспектор, УПП, відповідно), УПП та Департаменту патрульної поліції (далі ДПП) в якому просив:

визнати незаконними дії Інспектора по винесенню постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.03.2021 серія ЕАН №3957942 (далі Постанова);

скасувати Постанову;

зобов`язати відповідача повернути витрати пов`язані з оплатою допомоги адвоката за надання правової допомоги, витрати пов`язані з прибуттям до суду і втратою часу;

зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду у сумі 20000 грн за накладення незаконного адміністративного стягнення.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 29 березня 2022 року позов задоволено частково. Постанову скасовано, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) закрито. Відмовлено у задоволенні вимог про визнання дій інспектора поліції незаконними і стягнення моральної шкоди.

Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині відмовлених позовних вимог та розподілу судових витрат, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи вказує, що оскільки відповідачем належним чином не підтверджено факту вчинення позивачем правопорушення за частиною першою статті 126 КУАП, то скасування Постанови, апріорі тягне за собою визнання дій щодо складання Постанови не законними, а незаконність відповідного рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для відшкодування особі моральної шкоди, що була їй завдана внаслідок прийняття такого рішення. Також зазначає, що судом безпідставно не вирішено питання про стягнення в користь позивача судових витрат.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали, в судове засідання не надіслали своїх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з відсутності достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної Постанови.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині щодо задоволених позовних вимог, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Відмовляючи у задоволені решти вимог цей суд вказав, що вимоги позову в частині визнання незаконними дій Інспектора поліції не підлягають до задоволення з огляду на положення частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) якими передбачено конкретний перелік рішень, які може прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Також зазначив, що Інспектора поліції не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю та не є належним відповідачем у цій справі. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд дійшов висновку, що у цій справі відсутні всі три умови для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому такі вимоги позивача, як і вимоги про стягнення судових витрат є необґрунтованими.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.03.2021 о 06/09 год на автодорозі М06 Київ-Чоп 504 км ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом RENAULT TRAFIC LTM22081, що перебуває у міжнародному русі без розпізнавального знаку держави в якій його зареєстровано: не мав при собі (не пред`явив) діючого полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності, чим порушив пункт 2.1. г «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі ПДР).

На підставі наведеного, Інспектором винесено Постанову, згідно якої позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126, КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.21).

Згідно з положеннями статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною другою статті 222 КУАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд першої інстанції прийшов до висновку, що прийняте рішення (постанова) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийняте без повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягало скасуванню із закриттям провадження у справі.

Вимоги позову в частині визнання незаконними дій інспектора поліції не підлягають до задоволення з огляду на положення частини третьої статті 286 КАС, якими передбачено конкретний перелік рішень, які може прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи №712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.

Згідно частини п`ятої статті 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

За накладення незаконного стягнення позивач стверджує про отримання моральних страждань, які оцінює у 20000 грн, про що заявлено відповідну вимогу.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (частина третя статті 19 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до статті 1173 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Окрім того, порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься у статті 1174 ЦК.

Згідно із частиною першою статті 1174 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Великої Палати від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, вказано, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Незгода позивача із прийнятою Інспектором Постановою згідно із положеннями КУпАП, яку ним було оскаржене в порядку, передбаченому КАС, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Скасування Постанови свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягла заподіяння позивачу моральної шкоди.

Сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, ураховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. Наведеними рішеннями суду не установлено усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18.

Таким чином, оскільки у цій справі відсутні всі три умови для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому вимоги позивача є необґрунтованими. Позивачем не наведено та переконливо не доведено завдання йому моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком.

Щодо розподілу судових витрат, то суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем в передбачений статтями 134, 139 КАС спосіб належним чином не обґрунтовано необхідність стягнення таких витрат, більше того скаржником навіть не вказано суму яка підлягає до стягнення у вигляді судових витрат та не додано документального підтвердження про те, що будь які кошти на оплату витрат правничої допомоги адвоката чи витрат пов`язаних із явкою до суду позивачем були понесені чи оплачені.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 29 березня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді В. С. Затолочний
А. Р. Курилець