Справа № 240/9022/20
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Житомир

справа № 240/9022/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу і середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому (з урахуванням заяви від 08.02.2022 за вх.№10947/22 та заяви від 18.02.2022 за вх.№13751/22) просить:

- стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньогомісячного заробітку в сумі 51874,41 грн;

- стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги, починаючи з 01.05.2020 по день ухвалення судового рішення, виходячи з розрахунку 2470,21 грн за день.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом від 28.04.2020 №97к позивача звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", однак при звільненні протиправно не нараховано та не виплачено передбачену статтею 44 КЗпП України вихідну допомогу при звільненні.

Позивач, вважаючи що має право на стягнення вихідної допомоги при звільненні передбаченої статтею 44 КЗпП України та стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги, звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали суду від 30 червня 2020 року провадження у справі за вказаним позовом відкрито та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року провадження по справі №240/9022/20 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №240/7715/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та Прокуратури Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії.

29 липня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (за вх.№ 27105/20), у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування зазначає про відсутність у позивача права на отримання вихідної допомоги, оскільки її звільнено з підстав та в порядку, передбачених спеціальним законом, а саме Законом України "Про прокуратуру", нормами якого виплата вихідної допомоги при звільненні не передбачена, у зв`язку чим вихідна допомога при звільненні не нараховувалась та не виплачувалась.

Ухвалою суду від 17 січня 2022 року провадження у справі №240/9022/20 поновлено, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.02.2022.

Протокольною ухвалою суду від 15.02.2022 відкладено розгляд справи на 03.03.2022 та замінено відповідача у справі - прокуратуру Житомирської області на його правонаступника - Житомирську обласну прокуратуру.

Згідно з довідкою від 04.04.2022 розгляд справи призначеної на 03.03.2022, знято з розгляду у зв"язку із ситуацією, яка склалась в Житомирській області внаслідок військової агресії російської федерації проти України та введенням з 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні.

Протокольною ухвалою суду від 05.07.2022 відкладено розгляд справи на 14.07.2022, у зв"язку із задоволенням клопотання представника відповідача.

06 липня 2022 року Житомирська обласна прокуратура надіслала до суду письмові пояснення по справі (за вх.№ 31186/22), в яких додатково вказує, що юридичним фактом, що зумовив звільнення позивача на підставі п.9 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», в даному випадку є неуспішне проходження позивачем атестації, тобто ця підстава є відмінною від тих підстав, у зв`язку з якими ст.44 КЗпП України передбачено виплату вихідної допомоги.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, також заперечує щодо її задоволення. Окрім того зазначає, що в порівнянні із зазначеним позивачем розміром вихідної допомоги у сумі 51874,41 грн та з можливим розміром компенсації за несвоєчасний розрахунок, починаючи з 01.05.2020 по день ухвалення судового рішення, виходячи з розрахунку 2470,21 грн за день, не можна вважати співмірним, оскільки набагато перевищує заявлений розмір суми вихідної допомоги.

Більше того, згідно з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.12.2020, зміненим відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2022 у справі №240/12762/21, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури: визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо затримки повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період із 30.04.2020 по 03.06.2021 та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період в сумі 86 368, 86 грн.

Відповідно до довідки від 14.07.2022 судове засідання, призначене на 14.07.2022, відкладено на 26.07.2022.

У ході судового розгляду справи, 26.07.2022, судом оголошено зміст позовних вимог, заслухано пояснення представника позивача та представника відповідача, досліджено письмові докази, долучені до матеріалів справи та відповідно до протокольної ухвали суду перейшов до подальшого розгляду справи у письмовому проваджені.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала в органах прокуратури Житомирської області на різних посадах з 13.12.1999.

Наказом прокурора Житомирської області від 28.04.2020 №97к ОСОБА_3 звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 30.04.2020.

Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Житомирської області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні позивачу виплати при звільненні.

Згідно з наданою Прокуратурою Житомирської області довідкою за вих.№18-442вих-20 від 30.04.2020 ОСОБА_4 вихідна допомога, передбачена ст.44 КЗпП України, не нараховувалась (а.с.50).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні, у розмірі середньомісячного заробітку, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону Україні «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно з підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органі прокуратури» (далі - Закон №113-ІХ) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Законом №113-IX статтю 51 Закону України «Про прокуратуру» доповнено частиною п`ятою, згідно з якою на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Статтею 1 Кодексу законів про працю України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

За приписами пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом статті 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Отже, працівникові, якого звільнено у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Законом №113-IX статтю 40 Кодексу законів про працю України доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Як встановлено судом, позивача звільнено з посади та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно з частиною п`ятою статті 51 Закону України «Про прокуратуру» на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Ні вказані вище, ні інші норми Закону України «Про прокуратуру» не врегульовують питання виплати вихідної допомоги прокурору у разі звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 цього Закону.

Водночас, Кодекс законів про працю України встановлює обов`язок роботодавця виплатити працівнику вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, якщо працівника звільнено у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Закон України «Про прокуратуру» є спеціальним Законом, що регулює правовідносини у зв`язку зі звільненням прокурорів, проте Кодекс законів про працю регулює трудові правовідносини, що виникли між працівником і роботодавцем в тій частині, що не врегульовано спеціальним законом.

Отже, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання виплати вихідної допомоги, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

Крім того, суд звертає увагу, що зміни, внесені Законом №113-IX до Закону України «Про прокуратуру» та до Кодексу законів про працю України не встановлюють жодних обмежень чи застережень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Відсутність у наказі про звільнення посилань на положення пункту 1 частини першої статті 40 або на статтю 44 Кодексу законів про працю України не може бути підставою для обмеження права позивача на отримання вихідної допомоги.

При цьому, суд звертає увагу на пункт «а» частини першої статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», ратифікованої Україною 04.02.1994 відповідно до постанови Верховної Ради України від 04.02.1994 №3933-XII, згідно з яким працівник, трудові відносини з яким було припинено, має право відповідно до національних законодавства й практики на вихідну допомогу або інші аналогічні види допомоги у зв`язку з припиненням трудових відносин, розмір якої залежить, зокрема, від стажу роботи й розміру заробітної плати, і котрі виплачуються безпосередньо роботодавцем або з фонду, створеного з внесків роботодавців.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №823/244/16 та від 17.10.2018 у справі №823/276/16 міститься правовий висновок, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників у зв`язку зі скороченням штатів, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 вказала на необхідність враховувати судами під час вирішення тотожних спорів саме останню правову позицію Верховного Суду.

Відтак, оскільки позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», яка передбачає звільнення у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи викладене, відповідач зобов"язаний при звільненні виплатити позивачу вищевказану вихідну допомогу. Невиплата такої допомоги свідчить про протиправність дій Житомирської обласної прокуратури, що зумовлює наявність підстав для задоволення судом позову та стягнення такої допомоги на користь позивача.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку №100, який підлягає застосуванню в даному випадку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 4 Порядку №100 визначено складові, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, зокрема, одноразові виплати.

Згідно з абзацом 3 пункту 8 вказаного Порядку у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно із абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у робочих днів у розрахунковому періоді.

В матеріалах справи міститься довідка Житомирської обласної прокуратури №21-500вих-21 від 03.11.2021, відповідно до змісту якої, середньоденна заробітна плата за березень - квітень 2020 року становила 2470,21 грн = (15924,72 грн + 55711,30 грн / (11 днів + 18 днів), а сума середньої заробітної плати складає 51874,41 грн = (2470,21 - середньоденна заробітна плата х 21 день - середньомісячне число робочих днів за період березень - квітень 2020 року) (а.с.125)

Оскільки відповідачем не було виплачено позивачу вихідну допомогу в розмірі не менше середньомісячного заробітку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині та стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь позивача вихідну допомогу в розмірі його середньомісячного заробітку, а саме 51874,41 грн.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, обраховуються без віднімання сум податків та зборів.

Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.02.2019 у справі №826/6583/14, від 18.04.2019 у справі №812/2/16 та від 08.07.2019 у справі №809/4462/15.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги з 01.05.2020 по день ухвалення судового рішення, суд зазначає наступне.

Виходячи із системного аналізу наведених вище положень ст. 4, ч. 5 ст. 51 Закону №1697 та ч.4 ст.40 Кодексу законів про працю, вбачається, що виключний перелік випадків, коли до відносин служби в органах прокуратури не можуть застосовуватися норми Кодексу законів про працю України не містить обмежень і щодо застосування норм ст.116 та 117 Кодексу законів про працю, які стосуються виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В даному випадку має місце спір про право на належні звільненому працівнику суми, а саме право позивача на отримання вихідної допомоги.

При цьому, ч.2 ст.117 Кодексу законів про працю покладено обов`язок на роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку буде рішення у даній справі, яким встановлено право позивача на отримання вихідної допомоги.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги в частині позову про стягнення середнього розміру заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даному випадку є передчасними, оскільки на час розгляду справи відсутні підстави вважати, що відповідачем при виплаті позивачу вихідної допомоги за цим рішенням суду не буде виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а тому права позивача в цій частині не є порушеними.

Окрім того, суд вважає за необхідне вказати, що при розгляді даної справи судом враховано наявність спорів, ініційованих позивачем до Житомирської обласної прокуратури, зокрема: щодо оскарження наказу про звільнення з органів прокуратури та поновлення на посаді (справа № 240/7715/20), щодо невиплати середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільнені (справа №240/12762/21); щодо не нарахування середнього заробітку за час затримки виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 240/7715/20 про поновлення на посаді (справа №240/12764/21).

Отже, зважаючи на наведене та враховуючи, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 у справі №240/7715/20, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а апеляційні скарги Житомирської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора задоволено повністю, - рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі №240/7715/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, відмовлено, тобто на момент винесення рішення суду у даній справі, ОСОБА_2 вважається звільненою з посади на законних підставах (а.с. 82-94).

Окрім зазначено, суд враховує, що на виконання вказаних судових рішень:

- у справі №240/7715/20 позивачу здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця, у розмірі 23701,65 гривень;

- у справі №240/12762/21 зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2020 по 03.06.2021 в сумі 86368 грн 86 коп;

- у справі №240/12764/21 стягнено з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 240/7715/20 про поновлення на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області за період з 27.11.2020 по 15.06.2021 в розмірі 334 451, 20 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги наразі є передчасними, фактично спрямовані на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто після виконання судового рішення про виплату вихідної допомоги при звільненні, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Згідно із частиною 3 статті 139 КАС України судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розмяру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Житомирської обласної прокуратури (вул. Святослава Ріхтера, 11, Житомир, 10008, ) про зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу і середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги, - задовольнити частково.

Стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку в сумі розміром 51874 (п"ятдесят одна тисяча вісімсот сімдесят чотири) грн 41 (сорок одна) коп.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 19 вересня 2022 року.

Суддя А.В. Горовенко