Справа № 420/26055/21
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування їй ОСОБА_1 , боргу (недоїмки) у розмірі 9595,30 грн зі сплати ЄСВ на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в період її працевлаштування найманим працівником;

зобов`язати відповідача зняти її ОСОБА_1 , з обліку, як платника ЄСВ та скасувати (списати) усі нараховані суми боргу (недоїмку) щодо сплати ЄСВ на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період нарахування у розмірі 9595,30 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору.

Позивач зазначив, що йому протиправно нараховано борг з ЄСВ як особі, яка проводить незалежну професійну діяльність у розмірі 9595,30 грн за відсутності правових підстав для цього, оскільки позивач індивідуальну діяльність не проводить, доходу від такої діяльності не має, натомість, адвокат здійснював незалежну професійну діяльність виключно в рамках трудових відносин з АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», з 17.02.2020 року в адвокатському об`єднанні «ПЕРШИЙ РАДНИК», які сплачували ЄСВ за нього.

Позивач також посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду по справі №160/3114/19.

Ухвалою суду від 28.12.2021 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 10.01.2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження по справі. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у порядку ст.262 КАС України.

Ухвалою суду від 26.01.2022 року замінено відповідача у справі, Головне управління ДПС в Одеській області (), його правонаступником Головним управлінням ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166).

До суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.35-37) від представника ГУ ДПС, в якому він зазначає, що не погоджується з доводами позивача, позов не визнає та вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.

За даними інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС ОСОБА_1 з 25.12.2003 року по теперішній час знаходиться на обліку у Приморській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області, як фізична особа, що провадить незалежну професійну діяльність з ознакою незалежної професійної діяльності «адвокат».

Відповідач стверджує, що позивач як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є платником єдиного соціального внеску, а тому, незважаючи на те, що позивач не займався незалежною професійною діяльністю в якості адвоката та не отримуючи від неї жодного доходу, зобов`язаний здійснювати сплату єдиного соціального внеску, оскільки у цей період він був зареєстрований як фізична особа, що провадить незалежну професійну діяльність з ознакою незалежної професійної діяльності «адвокат».

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він наголошує, що не здійснював адвокатську діяльність та не отримувала доходів від її здійснення. Таким чином вважає, що порушені її права як застрахованої особи, що означає безпідставне стягненнярозмірі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 25.12.2003 №10/94 було видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1230 від 29.12.2003 (а.с.18).

Відповідно до даних інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС, наданих відповідачем, ОСОБА_1 по теперішній час знаходиться на обліку у Приморській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області, як фізична особа, що провадить незалежну професійну діяльність (вид діяльності 69.10 діяльність у сфері права) (а.с.55).

25.01.2021 року позивач подав до ГУ ДПС заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску (форма №7-ЄСВ), заяву про ліквідацію або реорганізацію платника податків (форма №8-ОПП), а також заяву про списання недоїмки згідно п.9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464, у якій вказав, що доходів немає, працює по трудовому договору в акціонерному товаристві «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та в адвокатському об`єднанні «ПЕРШИЙ РАДНИК» (а.с.12,19,26).

Також 25.01.2021 року позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік, розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (Додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи), звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма Д5 (річна)) за 2020 рік (а.с.21-24). У зазначених документах відображено, що позивач, як особа яка проводить незалежну професійну діяльність, доходів в 2020 році не отримував.

06.04.2021 відповідачем оформлено лист №63/6/15-32-24-03-10, яким повідомлено позивача, що в ІКП ОСОБА_1 виникла недоїмка зі сплати ЄСВ за 2020 рік: за 1 кв. нарахована по строку 19.04.2020 року у сумі 2078,12 грн, за 2 кв. 19.07.2020 року у сумі 1039,06 грн, за 3 кв. нарахована по строку 19.10.2020 року у сумі 3178,12 грн, за 4 кв. нарахована по строку 19.01.2021 року у сумі 3300 грн від провадження незалежної професійної діяльності «адвокат». Вказано про необхідність сплатити заборгованість з ЄСВ у загальному розмірі 9595,30 грн (а.с.13-15).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується нарахування позивачу недоїмки зі сплати ЄСВ за період 2020 року.

При цьому, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-7 акціонерне товариство «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» сплачувало страхові внески за ОСОБА_1 за період з січня по грудень 2020 року. В свою чергу, адвокатське об`єднання «ПЕРШИЙ РАДНИК» сплачувало страхові внески за позивача з лютого по грудень 2020 року (а.с.41-42).

Згідно Витягу з наказу про прийняття на роботу №6-к від 14.02.2020 року ОСОБА_1 прийнято на посаду адвоката в адвокатському об`єднанні «ПЕРШИЙ РАДНИК» з 17.02.2020 року за сумісництвом на 0,1 норми робочого часу (а.с.28).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо нарахування ЄСВ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши заяви по суті та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про часткову обгрунтованність позовних вимог, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом № 2464.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема:

- роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (п. 1);

- особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (п. 5).

Частиною першою статті 7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується, серед іншого:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п. 1);

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2).

При цьому, згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону № 2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця або провадження такою особою, зокрема незалежної професійної адвокатської діяльності Законом № 2464 не врегульовано.

Відповідно до ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 зазначив, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У зазначеній справі №440/2149/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 року по справі №160/3114/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає ГУ ДФС, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №824/509-19-а зазначив, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, суд дійшов висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Судом встановлено, що відповідно ОСОБА_1 в період з 2020 року перебуває у трудових відносинах з АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та з АО «ПЕРШИЙ РАДНИК».

Сплата роботодавцями позивача страхових внесків за ОСОБА_1 з суми виплаченого доходу підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) (а.с.43-46).

Відповідно до інтегрованої картки платника податків станом на 31.01.2021 року відповідачем нарахована недоїмка по сплаті ЄСВ позивачем у розмірі 9595,30 грн (а.с.56-60).

Таким чином, суд дійшов висновку, що контролюючим органом безпідставно нараховано позивачу недоїмку по сплаті ЄСВ, адже роботодавцями сплачено страхові внески за ОСОБА_1 .

Отже, суд вважає дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог шляхом: визнання протиправними дії щодо нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 суми недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9595,30 грн та зобов`язання відповідача здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску позивача з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9595,30 грн.

Між тим щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зняти ОСОБА_1 з обліку як платника єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1162 від 24.11.2014, у разі прийняття відповідними органами (особами) рішення про ліквідацію, припинення діяльності платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, платник єдиного внеску зобов`язаний у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення подати до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ згідно з додатком 5 до цього Порядку та залежно від категорії страхувальника копії відповідних документів, зокрема, відомостей (витягу) відповідного реєстру про припинення, або зупинення незалежної професійної діяльності, або зміну організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.

Як встановлено судом позивачем подано заяви за формою № 8-ОПП та формою №7-ЄСВ. Проте, позивачем не було додано до заяв та не надано суду доказів припинення або зупинення незалежної професійної діяльності або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.

Враховуючи вищевикладені обставини суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію щодо викладених позивачем правових позицій, не довів та не обґрунтував.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на викладене, на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 800,00 грн - за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Одеській області.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 14, 73-78, 90, 139, 143, 241-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 суми недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9595,30 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9595,30 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області судові витрати за сплату судового збору розмірі у розмірі 800,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса