Справа № 607/9909/22
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову
20 вересня 2022 року м. Рівне №607/9909/22
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглядаючи матеріали заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла справа з Тернопільського міського суду Тернопільської області за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач 1) та ОСОБА_2 (далі - позивач 2) до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції України (далі - відповідач), в якій позивачі просять суд визнати протиправними дії Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції України щодо вилучення (тимчасового затримання) та утримання транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» моделі « 814D», номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 ), д.н.з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 ; зобов`язати Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції України безоплатно повернути транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» моделі « 814D», номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 ), д.н.з НОМЕР_2 , законному власникові - ОСОБА_3 .
Одночасно з позовною заявою позивачі просили суд забезпечити позов шляхом:
заборони відповідачу та будь-яким іншим особам, у тому числі, але не виключно, Головному управлінню Національної поліції в Рівненській області, Рівненській обласній державній адміністрації (Рівненській обласній військовій адміністрації) вчиняти дії щодо передачі будь-яким особам, у тому числі, Збройним силам України та іншим військовим формуванням транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» моделі « 814D», номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 ), д.н.з НОМЕР_2 , окрім ОСОБА_4 , власника транспортного засобу ОСОБА_3 чи його законного представника, до винесення судового рішення у даній справі;
заборони будь-яким особам вилучати транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» моделі «814D», номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 ), д.н.з НОМЕР_2 з МІСЦЯ тимчасового зберігання, визначеного Управлінням патрульної поліції в Рівненській області, окрім ОСОБА_4 , власника транспортного засобу ОСОБА_3 чи його законного представника, до винесення судового рішення у даній справі;
зобов`язати надати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можливість оглянути транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» моделі « 814D», номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 ), д.н.з НОМЕР_2 та забрати особисті речі.
Заявники обгрунтовують необхідність вжиття заходів забезпечення позову тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або поновлення порушених прав позивачів. Крім того, позивачі вказують на очевидну протиправність дій відповідача. Заявники наголошують, що у випадку передання автомобіля на потреби ЗСУ, це унеможливить виконання судового рішення в подальшому.
Тому, заявники просять вжити заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини першої статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частиною другою статті 154 КАС України передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Таким чином, вказаними нормами визначено загальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову, а саме без повідомлення учасників справи, тобто у письмовому провадженні. Лише у випадку необхідності подання пояснень або додаткових доказів суд на власний розсуд може призначити розгляд заяви про забезпечення адміністративного позову у судовому засіданні.
Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість заяви про забезпечення адміністративного позову, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову у порядку письмового провадження.
За приписами частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини другої статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що підставами для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 2) очевидними є ознаки порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю; 3) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; 4) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист; 5) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним.
За правилами частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відповідно до частини другої статті 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.
При цьому суд звертає увагу на те, що забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.
Водночас, звертаючись до суду із заявою щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати підстави звернення із такою заявою, а також надати відповідні докази в підтвердження наведених у заяві аргументів.
Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до значно більших ускладнень, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Відтак, під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Згідно з Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Оцінюючи обґрунтованість заяви про забезпечення позову, суд враховує, що заявниками не наведено обставин та не надано жодних доказів, які б свідчили, що виконання рішення у справі у разі задоволення позовних вимог з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача буде ускладеним або неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, а також, що для відновлення таких прав і свобод необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Також, заявниками у вказаній заяві не було надано належного обґрунтування щодо забезпечення позову у саме зазначений спосіб.
При цьому суд звертає увагу на те, що на підтвердження доводів заяви про забезпечення позову позивачами не додано належних та достовірних доказів безпосереднього використання (чи пошкодження) відповідачем або іншими особами станом на час подання до суду указаної заяви (26 липня 2022 року), примусово вилученого ще 20 червня 2022 року у позивача транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» моделі « 814D», номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 ), д.н.з НОМЕР_2 .
Щодо тверджень у поданій заяві про незаконність вилучення відповідачем у позивачів належного транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» моделі « 814D», номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 ), д.н.з НОМЕР_2 , то такі суд оцінює критично та вважає їх передчасними, оскільки наведення в ухвалі суду про забезпечення позову очевидних ознак протиправності оскаржуваних дій відповідача буде фактично означати вирішення спору по суті до ухвалення рішення в адміністративній справі, що в даному випадку є неприпустимим та порушуватиме такі визначальні принципи адміністративного судочинства як змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 Кодексу адміністративного судочинства України).
Стосовно тверджень щодо заборони відповідачу використовувати транспортний засіб, що належить позивачу, а також про те, що існує велика загроза пошкодження чи навіть знищення транспортного засобу, суд зазначає таке.
Як вбачається з доданих до позову матеріалів, транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» моделі « 814D», номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 ), д.н.з НОМЕР_2 , було примусово вилучено відповідачем 20 червня 2022 року в умовах правового режиму воєнного стану для потреб Збройних Сил України.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Подальшими Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, від 15.08.2022 № 2500-ІХ воєнний стан продовжено до 21 листопада 2022 року.
Такий триває і станом на день розгляду судом поданої позивачем заяви.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
За приписами пунктів 3, 4 частини першої статті 8 Закону №389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: використовувати потужності та трудові ресурси підприємств, установ і організацій усіх форм власності для потреб оборони, змінювати режим їхньої роботи, проводити інші зміни виробничої діяльності, а також умов праці відповідно до законодавства про працю; примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Так, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Стаття ж 6 Закону № 3543-XII визначає військово-транспортний обов`язок.
Зокрема, ч. 1 та 2 статті 6 Закону №3543-XII передбачено, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.
Порядок відшкодування державою вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок вилучення чи примусового відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 №1921 затверджено «Положення про військово-транспортний обов`язок» (далі - Положення №1921), яким визначено порядок виконання військово-транспортного обов`язку для задоволення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби (далі - військові формування) на особливий період транспортними засобами і технікою усіх типів і марок вітчизняного та іноземного виробництва, їх повернення під час демобілізації та компенсації шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації.
Згідно п. 6 Положення №1921 військово-транспортний обов`язок є складовою частиною мобілізаційної підготовки і мобілізації в державі та включає в себе проведення заходів, пов`язаних з військовим обліком, завчасною підготовкою, перевіркою готовності до передачі та передачею в особливий період транспортних засобів і техніки військовим формуванням.
Аналізуючи наведені норми матеріального права та доводи позивача, суд наголошує, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та іншим особам використовувати належний позивачу транспортний засіб суперечить встановленому ст. 6 Закону №3543-XII та п. 6 Положення №1921 військово-транспортному обов`язку власників транспортних засобів - громадян, що є неприпустимим під час оголошеної Президентом України загальної мобілізації в умовах воєнного стану, який наразі триває в Україні.
Забезпечення позову в запропонований позивачем спосіб, на переконання суду, призведене до нівелювання встановленого законом військово-транспортного обов`язку позивача як громадянина та власника транспортного засобу. Водночас оцінка доводам позивача про порушення відповідачем процедури примусового вилучення транспортного засобу буде може бути надана судом при вирішенні даної справи по суті заявлених вимог після встановлення дійсних обставин справи та зі з`ясуванням позиції відповідача.
Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову, а тому така задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складений 20 вересня 2022 року

Суддя К.М. Недашківська