Справа № 600/1683/22-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/1683/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відому та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику освіти зі стажем роботи на посадах педагогічних працівників у закладі середньої освіти понад 40 років.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що їй з 28.10.2021 р. призначено пенсію за віком та вона має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику освіти з необхідним стажем роботи на посадах педагогічних працівників у закладі середньої освіти. При цьому, з 03.09.2021 р. позивача переведено з посади вчителя початкових класів на посаду асистента вчителя Клішковецького ОЗО ім. Л.Каденюка на час інклюзивного навчання. Однак, позивач вказує, що відповідачем відмовлено у виплаті вказаної грошової допомоги, оскільки на момент досягнення пенсійного віку позивач працювала асистентом вчителя, що на думку відповідача не дає право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Позивач вказує, що відмова відповідача є протиправною, оскільки посада асистента вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням, відповідно до постанови КМУ від 14.06.2000 р. №963 віднесена до посад педагогічних працівників, що дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області заперечувало проти задоволення позову та зазначило, що на день досягнення пенсійного віку 28.10.2021 р. позивач працювала асистентом вчителя, що не дає право на призначення одноразової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», а також у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, як одержувач пенсії за віком з 28.10.2021 року. (а.с. 8)

Матеріали справи містять копію трудової книжки позивача, в якій вказано наступні періоди роботи позивача: з 15.08.1981 р. по 01.02.1983 р. старшою піонервожатою; з 22.01.1983 р. по 03.09.2021 р. учителем 1-3 класів; з 03.09.2021 р. переведена з посади вчителя початкових класів на посаду асистента вчителя на час інклюзивного навчання; з 01.11.2021 р. продовжений термін перебування на посаді асистента вчителя на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника асистента вчителя по 19.06.2024 року. (а.с. 9-11).

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 10.12.2021 р. №2400-1705-8/4481 повідомлено позивача про відсутнє у неї право на призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, оскільки відповідно до пунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на день досягнення пенсійного іку 28.10.2021 р. позивач працювала асистентом вчителя, що не дає право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». (а.с. 12).

Матеріали справи містять лист Клішковецького опорного закладу освіти імені Леоніда Каденюка від 03.03.2022 р., в якому міститься наступна інформація: з 03.09.2021 р. по 29.10.2021 р. у навчальному закладі здійснювалось інклюзивне навчання в розумінні ст. 20 Закону України «Про освіту» ; в інклюзивному класі позивач працювала на посаді асистента вчителя у період з 03.09.2021 р. по 29.10.2021 р., утвореним відповідно до ст. 26 Закону України «Про повну загальну середню освіту»; позивач у вказаний період забезпечувала навчання учня з особливими освітніми потребами відповідно до п. 17 Порядку організації інклюзивного навчання у закладах загальної середньої освіти, затвердженого постановою КМУ від 15.09.2021 р. №957; позивач отримувала доплату за роботу в інклюзивному класі відповідно до пп.Г п. 2 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про повну загальну середню освіту». (а.с. 13-17).

Мотивувальна частина

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-»ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Суд звертає увагу, що порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Kабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі Порядок №1191), до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, в тому числі, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Порядок № 909).

Відповідно до п.5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-»ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно інформації трудової книжки позивача страховий стаж ОСОБА_1 на посадах педагогічних працівників у закладах середньої освіти становить понад 30 років, що є достатнім для отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику освіти. З вказаних підстав, суд не приймає доводи відповідача у відзиві щодо відсутності у позивача достатнього страхового стажу для отримання вказаної допомоги.

При цьому, згідно формації трудової книжки позивача, зазначено наступні періоди роботи позивача: з 15.08.1981 р. по 01.02.1983 р. старшою піонервожатою; з 22.01.1983 р. по 03.09.2021 р. учителем 1-3 класів; з 03.09.2021 р. переведена з посади вчителя початкових класів на посаду асистента вчителя на час інклюзивного навчання; з 01.11.2021 р. продовжений термін перебування на посаді асистента вчителя на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника асистента вчителя по 19.06.2024 року.

Таким чином, на момент призначення позивачу пенсії - 28.10.2021 р., ОСОБА_1 працювала на посаді асистента вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням.

Згідно переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, зазначено, зокрема, перелік посад загальноосвітніх навчальних закладів: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Тобто, посада асистента вчителя загальноосвітнього навчального закладу не значиться у Переліку № 909.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14 червня 2000 року затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким посаду асистент вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням віднесено до посад педагогічних працівників.

Суд вважає, що у спірних правовідносинах визначальною обставиною є, зокрема, робота позивача на момент призначення пенсії за віком саме на посаді педагогічного працівника. При цьому, така посада педагогічного працівника повинна бути передбачена з врахуванням постанов Kабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 та положень постанови Kабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963.

Суд враховує, що позивач працювала вчителем початкових класів з 22.01.1983 р. по 03.09.2021 р. (майже 40 років) та за 2 місяці до виходу на пенсію була переведена з посади вчителя початкових класів на посаду асистента учителя інклюзивного навчання.

Суд зазначає, що позивачу з жовтня 2021 року призначена пенсія за віком, станом на день досягнення пенсійного віку позивач працювала у закладах та установах державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та стаж роботи на таких посадах на момент досягнення пенсійного віку становив понад 30 років.

Крім того, позивачу до моменту призначення пенсії за віком, пенсія з інших підстав не призначалась, одноразова грошова допомога не виплачувалась.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позивач має усі необхідні умови для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена п. 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка на момент призначення пенсії за віком працювала на посаді педагогічного працівника.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач довів суду обґрунтованість позовних вимог, в той час як відповідач не довів суду правомірність відмови виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Позивач у прохальній частині позову зобов`язального характеру просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику освіти зі стажем роботи на посадах педагогічних працівників у закладі середньої освіти понад 40 років. Водночас, суд вважає сформовану позовну вимогу некоректною в частині необхідності зазначення стажу роботи на посадах педагогічних працівників у закладі середньої освіти понад 40 років, який не є спірним у вказаних правовідносинах. Крім того, зі змісту відмови відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», була та обставина, що на день досягнення пенсійного віку 28.10.2021 р. позивач працювала асистентом вчителя. Таким чином, належним та достатнім способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» як працівнику освіти.

З вказаних підстав суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження сум понесених витрат на правничу допомогу в сумі 7500 грн позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги від 21.01.2022 р.; акт приймання-передачі правової допомоги від 11.05.2022 р.; меморіальний ордер №29475856SB від 18.04.2022 р. про сплату правову допомогу в сумі 7500 гривень.

Таким чином, матеріали справи містять достатні докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу

Однак, суд вважає, що визначений позивачем розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. При цьому, на момент відкриття провадження по справі, судом встановлено можливість розгляду справи на підставі наявних матеріалів справи, які були достатніми для прийняття рішення по даній справі та не потребували надання учасниками справи додаткових обґрунтувань, пояснень та доказів по справі. Таким чином, судом встановлено, що обсяг виконаних робіт адвокатом не співмірний фактичним витратам, необхідних для розгляду даної справи.

Водночас, матеріалами справи підтверджено понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 2000 грн, які співмірні із складністю справи; виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); необхідним часом, які витрачає адвокат на виконання відповідних робіт (надання послуг) у спірних правовідносинах; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Крім того, у зв`язку із задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області щодо виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» як працівнику освіти.

3. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн згідно платіжної квитанції №4 від 18.04.2022 р. та витрати на правову допомогу в сумі 2500 гривень.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, ).

Суддя Т.М. Брезіна