Справа № 761/27233/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Глущенко Я.Б.

Черпіцької Л.Т.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві спрямовані на відмову здійснювати перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, згідно державних гарантій статті 53, частини 3 статті 59, статті 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підтверджених обов`язковими до виконання Рішенням Великої Палати Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р та Рішенням Другого Сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р (11) з 21 травня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію по інвалідності II групи (80% втрати працездатності), яка обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень 2019 року, у відповідності до державних гарантій частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю в повному об`ємі, незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу, згідно положень статті 53 Закону № 796-ХІІ, в тому числі, інших пільг та компенсацій передбачених статтею 60 Закону, зважаючи на обов`язковість до виконання Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р (11) та Рішення Великої палати Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р, щодо забезпечення вищезазначених пенсійних виплат з 21 травня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що, у відповідності офіційних тлумачень змісту та гарантій частини 3 статті 59, статей 53, 60 Закону України №796-ХІІ Конституційним Судом України, ОСОБА_1 , пенсіонер МВС України, офіцер (капітан міліції), ліквідатор І категорії, особа з інвалідністю, що має статус інваліда війни II групи (80% втрати працездатності), отримав право на підвищене пенсійне і соціальне забезпечення у відповідності прямої дії частини 3 статті 59, статей 53, 60 Закону України №796-ХІІ разом з офіцерським складом МО, СБУ та МВС України.

03 лютого 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

22 лютого 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року зупинено провадження у справі № 761/27233/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі №520/1972/19 (Пз/9901/11/19).

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду08 лютого 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2021 скасовано. Справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

07 вересня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1, ліквідатор), що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_1 від 16.09.1994 і вкладки до нього № НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ступінь втрати працездатності - 80%, що підтверджується копіями посвідчення № НОМЕР_3 від 12.02.1996, виписки з акта огляду МСЕК від 27.07.1994 і довідки МСЕК серії 2-18 АБ №152351 від 27.07.1994.

ОСОБА_1 знаходиться на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України м. Києві та отримує пенсію по інвалідності у розмірі фактичних збитків, відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

21 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві із заявою про перерахунок і виплату державної пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати , встановленої законом на 01.01.2019, у т.ч. додаткової пенсії в повному обсязі незалежно від заробітної плати, пенсії чи інших доходів, інших пільг та компенсацій, - з 21.05.2019.

Листом від 04 червня 2019 року №119824/02/У-7804 Головне управління Пенсійного фонду України м. Києві повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для перерахунку пенсії. Відмова обґрунтована тим, що перерахунок пенсії з 01.10.2017 застосовується для ліквідаторів ЧАЕС строкової служби та ліквідаторів інших ядерних аварій строкової служби, а за матеріалами пенсійної справи робота ОСОБА_1 по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи проходила 29.04.1986 на посаді старшого інспектора, за що отримувалась оплата праці за період в зоні відчуження, відповідно до якої здійснено розрахунок пенсії.

Не погоджуючись з даною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 1 Закону № 796-XII встановлено мету та основні завдання цього Закону, а саме, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Отже, метою та завданнями цього Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Статтею 9 Закону №796-XII визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Згідно статті 49 Закону № 796-XII (в редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії), пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 54 Закону № 796-XII, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

За приписами частини 3 статті 59 Закону № 796-XII (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII), особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Рішення Конституційного Суду України №1-р(II)/2019 від 25.04.2019, згідно з яким, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за ч. 3 ст. 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.

Отже, військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, мають різний рівень соціального забезпечення. Такий підхід законодавця до визначення рівня соціального забезпечення вказаних категорій осіб не відповідає принципу справедливості та є порушенням конституційного принципу рівності.

Як наслідок, положення ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII щодо визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, що поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, є такими, що суперечать Конституції України.

Згідно ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що чинними після 25 квітня 2019 року є положення ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, згідно з якими, особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Відтак особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме під час проходження служби та є інвалідами внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру згідно з ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII.

Зазначений правовий висновок викладений в рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, ухваленого в зразковій справі від №520/1972/19 та залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2021 року.

Тобто, для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких і розповсюджується норма ст. 59 Закону № 796-XII.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_1 від 16.09.1994 і вкладки до нього № НОМЕР_2 (а.с. 15).

Позивачу встановлена ІІ група інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ступінь втрати працездатності - 80%, що підтверджується копіями посвідчення № НОМЕР_3 від 12.02.1996 (а.с.15), виписки з акта огляду МСЕК від 27.07.1994 і довідки МСЕК серії 2-18 АБ №152351 від 27.07.1994 (а.с. 22).

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві із заявою від 21 травня 2019 року, в якій, посилаючись на положення статті 53, частини 3 статті 59, статті 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підтверджених обов`язковими до виконання Рішенням Великої Палати Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р та Рішенням Другого Сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р (11) з 21 травня 2019 року, просив здійснити перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на січень 2019 року, в тому числі, додаткової пенсії в повному обсязі, незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу, інших пільг та компенсацій - з 21 травня 2019 року (а.с. 25).

Отже, із даної заяви вбачається, що позивач просив відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, зокерма, на підставі частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві рішенням, оформлене листом від 04 червня 2019 року №119824/02/У-7804 відмовило позивачу в перерахунку пенсії на підставі положень статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 26).

Підставою відмови зазначено те, що перерахунок пенсії з 01.10.2017 застосовується для ліквідаторів ЧАЕС строкової служби та ліквідаторів інших ядерних аварій строкової служби, водночас, робота позивача по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи проходила 29.04.1986 на посаді старшого інспектора, за що отримувалась оплата праці за період в зоні відчуження, відповідно до якої здійснено розрахунок пенсії.

Як вбачається із Акту від 30 липня 1994 року начальника ГУВД Київської області, ОСОБА_1 , старший інспектор, капітан міліції, в складі оперативних груп брав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у період: з 29 по 30 квітня, з 03 по 29 червня 1986 року, 07 квітня 1987 року (а.с. 20).

Участь позивача у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС на посаді старшого інспектора у званні капітана міліції, також, підтверджується довідкою про заробітну плату та маршрутними листами від 27.07.1994 №20/У-0001, від 15.06.2010 №20/У-81 (а.с. 17-19).

Відповідно до змісту статті 10 Закону №796-XII, в розумінні цього закону, до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Отже, ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, як військовослужбовець.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас, з положень частини 3 статті 59 Закону № 796-XII в редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії) вбачається, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється двома шляхами: відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Оскільки, позивач просить здійснити перерахунок та виплату пенсії, яка обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, необхідність врахування положень статті 53 Закону № 796-XII відсутня.

Щодо вимоги позивача здійснювати перерахунок та виплату пенсії з 21 травня 2019 року, слід зазначити наступне.

Згідно частини четвертої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Оскільки, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії 21 травня 2019 року, колегія суддів вважає, що такий перерахунок має бути проведено з 01 червня 2020 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 червня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 перше січня відповідного року, на підставі положень частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, з урахуванням раніше виплачених сум.

З приводу частини позовних вимог, у яких позивач просить здійснити йому перерахунок та виплату пенсії з посиланням на Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р (11) та Рішення Великої палати Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, адже суд встановивши неправомірність дій пенсійного органу, що виразилась у відмові в перерахунку, має зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії, відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796-ХІІ, при цьому, не втручаючись в дискреційні повноваження органу, саме до компетенції якого належить здійснення обрахунку пенсійних виплат.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю в повному об`ємі, незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу, згідно положень статті 53 Закону № 796-ХІІ, в тому числі, інших пільг та компенсацій передбачених статтею 60 Закону, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-XII (в редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії), особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 1 пункту 13 порядку №1210 передбачено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: особам з інвалідністю II групи - 379,6 гривні.

Статтею 53 Закону № 796-XII визначено, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням інших доходів не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст. 60 Закону № 796-XI, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині перерахунку та виплати додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, позивач посилається на Рішення Конституційного Суду України 17 липня 2018 року № 6-р/2018 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпунктів 2-7, 12 та 14 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Колегія суддів зазначає, що вищевказаним Рішенням Конституційного Суду України 17 липня 2018 року № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Отже, Рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційною статтю 53 Закону № 796-XII, якою встановлено обмеження максимального розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Однак, стаття 50 Закону № 796-XII та положення Порядку №1210, які визначають розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - неконституційними не визначалися. Є чинними та підлягають застосуванню.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю в повному об`ємі, незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу, згідно положень статті 53 Закону № 796-ХІІ, в тому числі, інших пільг та компенсацій передбачених статтею 60 Закону задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд апеляційної інстанції, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04 червня 2019 року №119824/02/У-7804 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 червня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 перше січня відповідного року, на підставі положень частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Глущенко Я.Б.

Черпіцька Л.Т.

Повний текст постанови виготовлено 19.09.2022 р.