Справа № 600/2722/22-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/2722/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 18 від 17.06.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до загального стажу період роботи з 03.01.1983 року по 19.11.1998 року згідно записів трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачем безпідставно відмовлено у зарахуванні до загального стажу період роботи з 03.01.1983 року по 19.11.1998 року згідно записів трудової книжки та протиправно відмовлено у призначені йому пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у відзиві на позов зазначає, що позивачу правомірно відмовлено у призначені йому пенсії за віком, оскільки його страховий стаж склав 7 років 3 місяці, страховий стаж для визначення права на призначення пенсії за віком становить 8 років 7 місяців. До стажу не зараховано період роботи з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р., оскільки відсутні дані про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. Таким чином, відповідач вказав, що у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за віком не менше 27 років. З вказаних підстав відповідач вказав про відсутність обставин для задоволення позовних вимог.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

13.06.2022 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. (а.с. 25-28).

17.06.2022 р. відповідачем прийнято рішення №18 про відмову у призначенні пенсії позивачу. Зазначено страховий стаж заявника 8 років 7 місяців 1 день. До стажу не зараховано період роботи з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р., оскільки відсутні дані про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. (а.с.22-23 ).

Матеріали справи містять копію трудової книжки позивача, в якій містяться відомості про період роботи позивача, зокрема, з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р. у Рибколгоспі « 60 років Жовтня». (а.с. 12-13).

Також матеріали справи містять довідку форми РС-право розрахунку страхового стажу позивача для визначення права на призначення пенсії за віком становить 8 років 7 місяців. (а.с. 29).

Крім того, матеріали справи містять довідку форми РС-право розрахунку страхового стажу позивача, з урахуванням перетину періодів, який становить 7 років 3 місяці 28 днів. (а.с. 37).

Згідно листа пенсійного органу від 23.06.2022 р. повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення йому пенсії за віком та вказано, що до стажу не зараховано період роботи з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р., оскільки відсутні дані про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. (а.с. 35-36).

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-ІV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ст. 7 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Статтею 26 Закону № 1058-ІV передбачено, що умовою призначення пенсії за віком є досягнення особою віку 60 років за наявності трудового стажу: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до положень ч.ч. 1-2 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пунктів 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові, трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Тобто, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до положень пунктів 5, 6 Основних положень до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання). Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Згідно з пунктом 13 Основних положень відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

У відповідності до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Слід зазначити, що відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Суд наголошує на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Таким чином, суд вважає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Положеннями Закону №1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18).

Відповідно до п. 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно з ст. 101 Закону № 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача містяться відомості про період роботи позивача, зокрема, з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р. у Рибколгоспі « 60 років Жовтня». (а.с. 12-13). Отже, в трудовій книжці чітко зазначено період роботи позивача у Рибколгоспі « 60 років Жовтня» і сумніватися у правильності запису немає підстав. А доводи відповідача про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р., оскільки відсутні дані про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі, є безпідставними.

Крім того, відповідач вказує, що відсутні дані про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. Однак, суд наголошує, що позивач не несе жодної відповідальності за повноту та достовірність даних, що зазначених у трудовій книжці, в тому числі й дотримання Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 18 від 17.06.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 прийнято без врахування періоду роботи позивача з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р., а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не обґрунтовано правомірність прийняття рішення №18 від 17.06.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 без врахування періоду роботи позивача з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р., а відтак суд дійшов висновку про визнання його протиправним та скасування.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком, суд зазначає наступне. Позивач не надає суду обґрунтувань та доказів наявності у нього необхідного стажу, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-ІV, для призначення пенсії за віком, що унеможливлює суд самостійно перевірити вказані обставини. Крім того, суд звертає увагу, що розрахунок страхового стажу відноситься до повноважень відповідача, який зобов`язаний здійснити вказаний розрахунок із врахування періоду роботи позивача з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р. та прийняти вмотивоване та обґрунтоване рішення щодо можливості призначити позивачу пенсію за віком. З урахування наведених обставин, в цій частині вимог суд відмовляє у її задоволенні.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд за результатами розгляду справи дійшов висновку про протиправність та скасування рішення №18 від 17.06.2022 року, оскільки відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача періоду роботи позивача з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р., що призвело до протиправного визначення у спірному рішенні стажу позивача у меншому розмірі - 8 років 7 місяців 1 день. У зв`язку із зазначеним, на думку суду, належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.06.2022 р. про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи позивача з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р.

З вказаних підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку із частковим задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 18 від 17.06.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2022 р. про призначення йому пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 03.01.1983 р. по 19.11.1998 р. згідно записів трудової книжки.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 496,20 грн згідно платіжної квитанції № 3785-1890-7067-1405 від 04.08.2022 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ).

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58002, м.Чернівці, площа Центральна, 3, ).

Суддя Т.М. Брезіна