Справа № 580/2865/22
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року справа № 580/2865/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області середній заробіток за весь час затримки виплати невиплаченого грошового забезпечення та інших виплат при звільненні працівника починаючи з 10.04.2021 - дня звільнення по день фактичного розрахунку - 29.06.2022 р. на користь ОСОБА_1 - 188 133 грн. 55 коп.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що відповідач несвоєчасно виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні та індексацію грошового забезпечення, що мав виплатити у день звільнення з Національної Поліції, а саме - 09.04.2021р., натомість здійснив виплату одноразової грошової допомоги при звільненні 08.10.2021р., а індексації на виконання рішення суду у справі №580/9507/21 - 29.06.2022р., тобто із затримкою, у зв`язку із чим, на думку позивача, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2021 по 29.06.2022 на загальну суму 188 133, 55 грн., згідно положень ст.ст 116,117 КзПП України.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.07.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

26.07.2022р. представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі та платіжним доручення від 07.10.2021 №4759 перераховано позивачу. Відповідач зазначає, що відповідно до п. 8 розділу VI Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 №260, одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські. Відповідачем вказано, що згідно виписки Державної казначейської служби України, фінансування на рахунок Головного управління Національної поліції в Черкаські області по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», з якого було здійснено виплату одноразової вихідної допомоги позивачу, надійшло 04.10.2021 року. Звернуто увагу, що оскільки одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження. Крім того, вказано, що спеціальним законодавством не передбачено можливості стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні поліцейських, тому адміністративний позов вважає необгрунтованим та безпідставним. Також вказано, що індексація не входить до складу грошового забезпечення, оскільки не входить до його складових, передбачених Постановою №988.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач проходив службу в поліції та наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 07.04.2021 №125о/с позивача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції (через хворобу) з 09.04.2021р.

Вказаним наказом передбачено виплату згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 років, 07 місяців, 26 днів.

Згідно виписки по картковому рахунку позивача, одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 91206,22 грн. позивачу виплачено 08.10.2021р.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.01.2022р. у справі №580/9507/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період його служби з 01.06.2016 до 31.10.2017.

Вказане рішення, за наслідками апеляційного оскарження, набрало законної сили 09.06.2022р.

Згідно виписки з карткового рахунку позивача (наявна в матеріалах справи), на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від від 17.01.2022р. у справі №580/9507/21, відповідачем - 29.06.2022р. виплачено позивачу 3324,54 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо несвоєчаної виплати індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Згідно зі ст. 102 вказаного Закону пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У свою чергу ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Положеннями абз. 2 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393) також передбачено виплату, зокрема поліцейським, які звільняються із служби за станом здоров`я, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як встановлено вище судом, Головне управління Національної поліції в Черкаській області здійснило нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повні 15 років служби в розмірі 92595,15 грн.

Платіжним дорученням від 07.10.2021 року №4759 позивачу було перераховано одноразову грошову допомогу в сумі 91206,22 грн., з урахуванням відрахованого військового збору в сумі 1388,93 грн.

На час судового розгляду справи між сторонами відсутній спір щодо розміру нарахованої та фактично виплаченої позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.

Натомість підставами позовних вимог є зокрема несвоєчасна виплата відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні. Звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що право на виплату таких коштів передбачене ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Надавши оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 1-3 Порядку №159 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби в Національній поліції України.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції висловленій у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №120/2005/19-а, від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19.

Отже, вищезазначеними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В свою чергу, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статтею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

Щодо заявлених позивачем доводів про несвоєчасність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, суд зазначає наступне.

Питання грошового забезпечення поліцейських регулюються ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з ч. 2 ст. 94 вказаного Закону порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На виконання вказаної норми та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», а також з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року було затверджено Порядок №260.

Особливості виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби визначні у розділі VI Порядку № 260.

Відповідно до п.п. 1, 6, 7 розділу VI Порядку № 260 поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

У наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат.

У свою чергу п. 8 розділу VI Порядку № 260 передбачає, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Таким чином питання щодо строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби визначені спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком №260, що прийнятий на виконання ч. 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію».

Положення ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлюють інші строки розрахунку при звільненні ніж п. 8 розділу VI Порядку №260, а саме - в день звільнення, однак не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, адже в питанні строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні перевага надається саме спеціальному нормативно-правовому акту.

Отже, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби не належить до виплат, що провадяться саме в день звільнення.

У свою чергу ст. 117 КЗпП України пов`язує виникнення обов`язку з нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із невиплатою з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум саме у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Враховуючи, що одноразова грошова допомога при звільненні зі служби підлягає виплаті у строки, визначені п. 8 розділу VI Порядку №260, а визначені цієї нормою строки відрізняються від встановлених ст. 116 КЗпП України, суд приходить до висновку про те, що положення ст. 117 КЗпП України також не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, судом враховано, що згідно виписки Державної казначейської служби України, наявної в матеріалах справи, фінансування на рахунок Головного управління Національної поліції в Черкаські області по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», з якого було здійснено виплату одноразової вихідної допомоги позивачу, надійшло 04.10.2021 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач, виплативши одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, позивачу - 08.10.2021р. (про що свідчать відомості виписки по картковому рахунку позивача) тобто протягом п`яти робочих днів після їх надходження до відповідача (04.10.2021р.) з державного бюджету на утримання органу поліції, діяв у межах та спосіб встановлений п. 8 розділу VI Порядку №260, який є спеціальним у питанні щодо строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби поліцейському.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача в частині щодо несвоєчасності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби є необґрунтованими.

Щодо заявлених позивачем доводів про несвоєчасність виплати індексації грошового забезпечення, при звільненні зі служби, суд зазначає наступне.

Як встановлено вище судом, позивача звільнено зі служби в поліції 09.04.2021р.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.01.2022р. у справі №580/9507/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період його служби з 01.06.2016 до 31.10.2017.

Вказане рішення, за наслідками апеляційного оскарження, набрало законної сили - 09.06.2022р.

Згідно виписки з карткового рахунку позивача (наявна в матеріалах справи), на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17.01.2022р. у справі №580/9507/21, відповідачем 29.06.2022р. виплачено позивачу 3324,54 грн.

Відповідач вказує, що положення ст. 117 КЗпП України, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, адже виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016р. до 31.10.2017р., було спірним питанням та здійснено на виконання судового рішення.

Суд зазначає, що виплата позивачу індексації саме на підставі судового рішення не змінює правової природи таких виплат, як коштів, що належали до виплати позивачу на день його звільнення зі служби. Право на отримання вказаних виплат у позивача виникло у зв`язку з проходженням ним служби в поліції, а судовим рішенням відповідне право було лише підтверджене.

Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17. За змістом вказаного судового рішення якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

На підставі вищевикладеного, судом вбачається, що період затримки розрахунку при звільненні позивача щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016р. по 31.10.2017р., становить з 10.04.2021р. (наступний за днем звільнення день) до 28.06.2022р. (виплата у повному обсязі здійснена 29.06.2022р.).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №240/222/20 встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Стосовно доводів представника відповідача, що індексація не входить до складу грошового забезпечення, оскільки не входить до його складових, передбачених Постановою №988, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

До вказаної постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

В контексті наведеного, суд відхиляє посилання представника відповідача, що індексація грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Враховуючи, що відповідач, всупереч норм чинного законодавства, не здійснив з працівником повного розрахунку по виплаті індексації при звільненні, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З приводу позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, у розмірі 188 133,55 грн. суд зазначає наступне.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні підлягають положення Порядку №100.

Абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Розмір грошового забезпечення позивача за два останні календарні місяці перед звільненням (лютий - березень 2021 року) становить 27132,82 грн.

Для обчислення середнього заробітку необхідно застосовувати показник 459,88 грн. в день (27132,82 грн./59 календарний день).

Як встановлено вище судом, період затримки розрахунку при звільненні позивача щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016р. по 31.10.2017р., становить з 10.04.2021р. (наступний за днем звільнення день) до 28.06.2022р. (виплата у повному обсязі здійснена - 29.06.2022р.) та становить 445 календарних днів.

Тобто, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача щодо виплати індексації складає 204,646,60 грн. (459,88 грн. х 445 днів затримки).

Разом з тим, як встановлено вище судом, сума невиплачених коштів із індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016р. по 31.10.2017р., що виплачена на виконання рішення суду у справі №580/9507/21 з урахуванням відповідних відрахувань становить 3324,54 коп.

При визначенні розміру стягнення середнього заробітку за час затримки, суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц серед іншого зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд зазначає, що обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 середній заробіток за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016р. по 31.10.2017р., (204,646,60 грн.) є істотно більшим, аніж несвоєчасно нарахована сума індексації (3324,54 грн.), що в свою чергу не співмірно розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача, у зв`язку із чим суд, з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, вважає за необхідне застосувати принципи пропорційності та співмірності та зменшити розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку у сумі 3324,54 грн., що відповідає сумі своєчасно невиплачених коштів.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог, з огляду на що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (вул. Смілянська, 57, м. Черкаси, 18036, код ЄДРПОУ - 40108667) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016р. по 31.10.2017р. в сумі 3324 (три тисячі триста двадцять чотири) грн. 54 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО