Справа № 640/15156/22
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

15 вересня 2022 року м. Київ № 640/15156/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Аблов Є.В., ознайомившись з заявою представника заявника про забезпечення позову до подачі позовної заяви та доданими до неї документами

за заявою ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

Царичанського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

У С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва представником заявника подано заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви, відповідно до якої останній просить суд:

- зупинити дію наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особливому складу) від 05.05.2022 року № 141 про призначення на нову посаду;

- заборонити відповідачам та іншим особам (в т.ч. командиру військової частини НОМЕР_1 ) залучати ОСОБА_1 до участі в проходженні військової служби, в тому числі до участі в бойових діях.

- зупинити дію наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.05.2022 року про прийняття до особливого складу та початку виконання службових обов`язків, в частині, яка стосується позивача;

- заборонити відповідачам та іншим особам (в т.ч. командиру військової частини НОМЕР_2 ) залучати ОСОБА_1 до участі в проходженні військової служби, в тому числі до участі в бойових діях.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, на думку заявника, очевидними є ознаки протиправності рішень та дій суб`єктів владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів позивача.

Розглянувши дану заяву, суд встановив наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

З урахуванням зазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Суд також зазначає, що, виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Також суд має враховувати співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим вимогам та обставинам справи.

Виходячи з наведеного, у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладена у Постанові від 19.06.2018 р. у справі 826/9263/17, зводиться до того, що підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд зазначає, що особливості забезпечення позову в адміністративному процесі, зокрема, наявність ознак протиправності оскаржуваних дій та рішень суб`єкта владних повноважень може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Застосуванням заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.

До подібних висновків дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 10.04.2019 року по справі № 826/16509/18, в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі № 640/2298/19.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі № 800/521/17 також зробила подібний висновок, зазначаючи, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особливому складу) від 05.05.2022 року № 141 про призначення на нову посаду; зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.05.2022 року про прийняття до особливого складу та початку виконання службових обов`язків, в частині, яка стосується позивача та заборони відповідачам та іншим особам залучати позивача до участі в проходженні військової служби, в тому числі до участі в бойових діях матиме наслідком те, що суд буде зобов`язаний встановити протиправність вказаних наказів.

Відтак, в такий спосіб фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає призначенню інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

Водночас, дослідивши заяву про забезпечення позову, суд зазначає, що позивачем належних та допустимих доказів, які б свідчили про необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача без вжиття заходів забезпечення позову, про які він просить, надано не було, так само як і не надано доказів, які б свідчили, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до приписів п. 10 ч.3 ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Суд повторно звертає увагу, що наявність очевидних ознак протиправності рішень та дій відповідача може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Враховуючи вищезазначене та виходячи із змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 154 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Відповідно до частини восьмої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Є.В. Аблов