Справа № 640/4398/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року м. Київ № 640/4398/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області визнання протиправною бездіяльності та стягнення 49623,58 грн,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у м. Києві та Головного управління ДФС у Донецькій області по невиплаті грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб;

- стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві на користь позивача компенсацію податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 08.06.2018 у сумі 41161,07 грн;

- стягнути з Головного управління ДФС у Донецькій області на користь позивача компенсацію податку на доходи фізичних осіб за період з 15.02.2017 по 15.06.2017 у сумі 8462,51 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказує, що при здійсненні з ним остаточного розрахунку в результаті звільнення відповідачами, в порушення вимог чинного законодавства, не вчинено відповідних дій, спрямованих на виплату ОСОБА_1 рівноцінної та повної компенсації втрат доходів в розмірі утриманого з його грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб за період з січня 2017 року по червень 2018 року в сумі 49623,58 грн. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/4398/19 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

27.05.2019 до суду від представника Головного управління ДФС у Донецькій області Луньова М.В. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що згідно з положеннями пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, що діяли у період з 01.01.2017 по 31.12.2018, тільки особам рядового і начальницького складу, які проходили службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, виплачувалась компенсація сум податку на доходи фізичних осіб. Відповідно, у період з 01.01.2017 по 31.12.2018 виплата компенсації особам рядового і начальницького складу Державної фіскальної служби України не виплачувалась.

03.06.2019 до суду від представника Головного управління ДФС у м. Києві Білецької Ю.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що починаючи з 01.01.2017 та станом на день звільнення позивача у відповідача були відсутні будь-які законодавчі підстави для виплати компенсації сум податку на доходи фізичних осіб працівникам податкової міліції.

Також 03.06.2019 до суду від представника Головного управління ДФС у м. Києві Білецької Ю.Ю. надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін.

Ухвалою суду від 05.06.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДФС у м. Києві про розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 19.09.2022 допущено заміну первинних відповідачів їх правонаступниками.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

У період з 01.08.2002 по 08.06.2018 позивач безперервно проходив службу в податковій міліції.

Наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 08.06.2018 № 626-о ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції в запас за підпунктом "ж" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно довідок Головного управління ДФС у м. Києві від 26.02.2019 № 05-156, № 05-157, № 05-158 за період з 01.01.2017 по 08.06.2018 з грошового забезпечення ОСОБА_1 утримано податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 49623,58 грн.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати компенсації з податку на доходи фізичних осіб при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з пунктом 348.1 статті 348 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

У свою чергу, за змістом частин першої та шостої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу наведених норм у сукупності вбачається, що прирівнення позивачем служби в органах податкової міліції до військової служби є помилковим, позаяк суперечить визначеному статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" поняттю військової служби. При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 20.03.2002 №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), на яке посилається позивач, відсутні висновки щодо прирівнювання служби в податковій міліції до військової служби.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постановах від 25.03.2019 у справі № 820/4516/18 та від 18.11.2019 у справі № 804/2382/18.

Згідно з пунктом 168.5 статті 168 ПК України, у редакції, що діяла до 01.01.2017, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

У свою чергу, у період з 01.01.2017 по 01.01.2019, пунктом 168.5 статті 168 ПК України було визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44, у редакції, що діяла до 03.06.2017), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

З 03.06.2017 вказаний пункт Порядку № 44 передбачав, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Згідно з пунктами 4 та 5 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

При цьому, суд зазначає, що Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб" втратив чинність 01.01.2011 з прийняттям Податкового кодексу України.

З аналізу норм Порядку № 44 вбачається, що приписи останнього не можуть бути самостійною підставою для визначення наявності у особи права на вказану компенсацію, оскільки цей Порядок було затверджено на виконання пункту 22.7 статті 22 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" і останній визначає лише умови і механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб певним категоріям громадян, право на яке було передбачено у вказаному Законі, а у подальшому в ПК України.

Неприведення приписів Порядку № 44 у відповідність до внесених Законом України №1797-VIII від 21.12.2016 змін до ПК України в частині виключення певної категорії громадян з переліку осіб, які мають право на компенсацію, не є підставою розглядати цей Порядок як нормативно-правовий акт, який визначає особливості утримання і сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб для осіб рядового і начальницького складу податкової міліції.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 820/4516/18, від 23.10.2019 у справі № 520/4613/19.

Встановлені обставини у справі та наведені норми законодавства свідчать про те, що у період з 01.01.2017 по 08.06.2018 встановлені пунктом 168.5 статті 168 ПК України особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб не розповсюджувалися на осіб рядового і начальницького складу податкової міліції, тому утримані з грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу податкової міліції суми податку на доходи фізичних осіб не підлягали спрямуванню на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Враховуючи, що виплата компенсації в порядку, встановленому пунктом 168.5 статті 168 ПК України, за період з 01.01.2017 по 08.06.2018 не підлягала нарахуванню і виплаті позивачеві, суд дійшов висновку, що відповідачами не було допущено протиправної бездіяльності, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 132, 134, 139, 241 - 246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко