Справа № 160/22408/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національного поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
16.11.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національного поліції України, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд:
В обґрунтування заявлених позовних вимог, х урахуванням уточненої позовної заяви, зазначається, що при звільненні позивача зі служби та розрахунку його вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, відповідачем протиправно не зараховано до календарної вислуги років позивача та до його стажу служби в поліції час служби у підрозділах боротьби з економічною та організованою злочинністю, а також карного розшуку ОВС з розрахунку один місяць служби за півтора місяці у період з 04.10.1999 року по 01.07.2011 року та з 02.04.2013 року по 12.08.2014 року, що суперечить приписам статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ), якими передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а також суперечить вимогам п.п. «в» п.3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (далі Порядок №393), яким визначено алгоритм обчислення вислуги, що надає право на пенсію, та встановлено (в редакції постанови Кабінету Міністрів від 22.06.2005р. №497), що до вислуги років для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю та у підрозділах карного розшуку за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ, а також Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2007р. №431, яким затверджено Перелік посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби, оскільки, у період з 04.10.1999 року по 01.07.2011 року та з 02.04.2013 року по 12.08.2014 року позивач працював в органах внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною та організованою злочинністю, а також карного розшуку на посадах, віднесених до переліків посад працівників спеціальних підрозділів, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 роки за кожен рік служби. При цьому, ст.17-1 Закону №2262-ХІІ прямо вказує на обов`язок застосовувати Порядок №393, використовуючи ст.12 Закону №2262-ХІІ, як норму загальну, а ст.17-1 Закону №2262-ХІІ і Порядок №393 - як спеціальну. Відтак, враховуючи викладені у адміністративному позові обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви, зазначивши в ній перерахунок чого саме має бути здійснений, а також копії цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі; належним чином завірених копій квитанцій про оплату судового збору та копій документів долучених до позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
На виконання вимог вказаної ухвали суду від 22.11.2021 року представником позивача 29.11.2021р. надано уточнену позовну заяву, а також копії цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі, та належним чином завірені копії квитанцій про оплату судового збору та копії документів долучених до позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було повторно залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин.
13.12.2021 року до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку звернення до суду.
Також вказаною ухвалою суду від 10.01.2022р. у задоволенні клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національного поліції України відмовлено.
09 лютого 2022 року до суду надійшла заява позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
09 лютого 2022 року на електронну пошту суду, з наступним наданням 14.02.2022р. до канцелярії суду, надійшов відзив Департаменту захисту економіки Національного поліції України на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що період служби ОСОБА_1 з 04.10.1999 року по 01.07.2011 року та з 01.08.2011 року по 12.08.2014 року був зарахований позивачеві до його загальної календарної вислуги з одночасним обчисленням пільгової вислуги за цей період, що склала 06 років 07 місяців 01 день, а тому його не було окремо зазначено в наказі про звільнення позивача та в розрахунку вислуги років для призначення пенсії. Водночас, ст.12 Закону №2262-ХІІ визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби та мають відповідні саме календарні роки вислуги, отже, в Законі № 2262-ХІІ не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності календарної вислуги 19 років і більше, які мав позивач на дату звільнення зі служби в поліції, а також не вказано, що для набуття права на пенсію, поліцейським до календарної вислуги може бути зараховано вислугу років, обчислену на пільгових умовах, а навпаки цим Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності, у випадку позивача - вислуги 24 календарних років і більше, та визначено виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. Враховуючи зазначене, законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії, однак, впливає виключно на розмір пенсії, адже чим більший розмір пільгового стажу, тим більший розмір пенсії. В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі, якої позивач на дату звільнення з поліції не мав. До вислуги років для набуття права на призначення пенсії зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом №2262-ХІІ не передбачено, а згідно з п.3 Порядку №393 зазначений позивачем період проходження служби зараховується на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсії, тобто лише для визначення розміру пенсії в розумінні статей 13 та 17 Закону №2262-ХІІ, однак до календарної вислуги років не зараховується. Календарна вислуга років не залежить від пільгового обчислення стажу і враховується, окрім випадків отримання права на призначення пенсії, для отримання права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні. Єдиний виняток щодо можливості зарахування до календарної вислуги років певного періоду встановлений у абзаці 13 пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, яким передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону, однак, такі підстави у даному випадку відсутні. Відповідач не погоджується із позицією позивача стосовно того, що до спірних правовідносин для призначення пенсії за вислугу років підлягає застосуванню Порядок №393, оскільки згідно з частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, отже, оскільки норми пункту 3 Порядку №393 суперечать нормам пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, застосуванню підлягає саме Закон, який відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України має вищу юридичну силу. Тому, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.
14 лютого 2022 року до суду надійшов відзив відповідача на заяву про відшкодування витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.10.1999 року по 01.07.2011 року та з 01.08.2011 року по 12.08.2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року по 08.08.2019 року проходив службу в Департаменті захисту економіки Національної поліції України.
Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 11.11.2015р. №162 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 призначено старшим оперуповноваженим управління захисту економіки в Дніпропетровській області з 07 листопада 2015 року.
Згідно з наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 31.07.2019 № 236 о/с «По особовому складу» відповідно до п.7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу протидії організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки в Дніпропетровській області звільнено зі служби в поліції з 08.08.2019р.
Як зазначено у наказі Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 31.07.2019 № 236 о/с «По особовому складу» станом на день звільнення позивача зі служби стаж служби в поліції позивача для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції складає 19 років 10 місяців 04 дні, страховий стаж для призначення пенсії - 32 роки 03 місяці 09 днів.
Відповідно до розрахунку вислуги років для призначення пенсії підполковника поліції ОСОБА_1 , від 08.08.2019р. позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на наступних посадах:
- з 04.10.1999 по 06.10.2000 оперуповноважений відділення карного розшуку Жовтневого районного відділу Дніпропетровського міського управління Управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 06.10.2000 по 21.02.2003 оперуповноважений відділення Державної служби боротьби з економічною злочинністю Жовтневого районного відділу Дніпропетровського міського управління Управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 21.02.2003 по 26.09.2007 старший оперуповноважений відділення державної служби боротьби з економічною злочинністю Жовтневого районного відділу Дніпропетровського міського управління Управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 26.09.2007 по 11.12.2007 старший оперуповноважений сектору Державної служби боротьби з економічною злочинністю Жовтневого районного відділу Дніпропетровського міського управління Управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 11.12.2007 по 01.10.2008 старший оперуповноважений в особливо важливих справах спеціального відділу з документування діяльності злочинних груп, які діють у сфері економіки, управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 01.10.2008 по 01.06.2009 старший оперуповноважений в особливо важливих справах спеціального відділу з документування діяльності злочинних груп, які діють у сфері економіки управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 01.06.2009 по 23.06.2009 старший оперуповноважений відділу боротьби зі злочинами у сфері земельних відносин управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 23.06.2009 по 22.01.2010 старший оперуповноважений сектору Державної служби боротьби з економічною злочинністю Дніпропетровського районного відділу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 22.01.2010 по 26.08.2010 старший оперуповноважений відділу в особливо важливих справах управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 26.08.2010 по 01.08.2011 старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділу в особливо важливих справах управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 01.08.2011 по 13.12.2011 старший оперуповноважений відділу в особливо важливих справах управління державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 13.12.2011 по 21.02.2012 старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділу в особливо важливих справах управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 21.02.2012 по 01.09.2012 2011 старший оперуповноважений відділу в особливо важливих справах управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 01.09.2012 по 25.12.2012 старший оперуповноважений спеціального відділу в особливо важливих справах управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 25.12.2012 по 02.04.2013 старший оперуповноважений сектора Державної служби боротьби з економічною злочинністю Жовтневого районного відділу Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області;
- з 02.04.2013 по 12.08.2014 оперуповноважений в особливо важливих справах відділу боротьби з легалізацією доходів організованих злочинних груп Управління боротьби з організованою злочинністю Головного управління МВС України в Дніпропетровській області.
Також у вищевказаному розрахунку вислуги років для призначення пенсії підполковника поліції ОСОБА_1 , від 08.08.2019р. зазначено, що:
- час служби у календарному обчисленні 19 років 10 місяців 05 днів;
- час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) не має;
- час навчання не має;
- спеціальний трудовий стаж 12 років 05 місяців 07 днів;
- вислуга років для призначення пенсії станом на 08.08.2019р. - 32 роки 03 місяці 12 днів.
Згідно з довідкою щодо вислуги років (календарної, пільгової) підполковника поліції ОСОБА_1 , колишнього старшого оперуповноваженого відділу протидії організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, складеною членом ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України Волошиним О. від 08.02.2022р. станом на 12.08.2014 року календарна вислуга років ОСОБА_1 становила 14 років 10 місяців 08 днів, пільгова - 06 років 07 місяців 01 день.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо не включення до календарної вислуги років позивача та до стажу служби в поліції часу служби у підрозділах боротьби з економічною та організованою злочинністю, а також карного розшуку ОВС у розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці у період з 04.10.1999 року по 01.07.2011 року та з 02.04.2013 року по 12.08.2014 року, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначено Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ).
Згідно з п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-XII (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
При цьому, абз.1 п. «б» ст.12 Закону №2262-XII встановлено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Частиною 1 статті 17 Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Згідно з ч.2 ст.17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Положеннями ч.4 ст.17 Закону № 2262-ХІІ визначено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Виходячи з наведених правових норм, за позицією відповідача, на час звільнення позивача зі служби в поліції, діяв Закон №2262-XII в редакції, який не передбачав, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається, в спірному випадку, при наявності вислуги 24 років і більше, та визначено виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.
Суд не погоджується з такими доводами відповідача та вважає їх помилковими, з огляду на таке.
Зміст наведених правових норм визначає загальні умови призначення пенсії на пільгових умовах, тобто наявність певної вислуги календарних років, що обраховується з урахуванням спеціального законодавства та можливого врахування додаткових окремих періодів, згідно правил, визначених ст.17 даного Закону.
Відповідно до ст.17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Отже, Законом №2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.1992р. №393, якою затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (далі Порядок №393).
Так, абзацом 24 підпункту «в» пункту 3 Порядку №393 встановлено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови (для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ) зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ (підпункт «в» у редакції згідно з постановою КМУ №1497 від 16.11.2001р., із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ №1803 від 20.11.2003р., що набула чинності з 01.01.2004 року).
При цьому, на виконання вимог Постанови КМУ №1497 від 16.11.2001р., наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 липня 2008 року №361 затверджено Перелік посад працівників підрозділів карного розшуку органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця (далі - Наказ №361).
Пунктом 2 наказу №361 установлено, що вислуга років для призначення пенсій на пільгових умовах зараховується працівникам, зазначеним у пункті 1 цього наказу, які перебували на службі після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2001 року №1497 "Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393", при цьому таким працівникам на пільгових умовах зараховується весь час проходження служби на відповідних посадах.
Відповідно до Переліку, затвердженого Наказом №361, до посад працівників підрозділів карного розшуку органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, віднесено посади, зокрема, в апаратах головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, підрозділах, їм підпорядкованих, та таких, що діють (діяли) при ГУМВС, УМВС України: оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого тощо.
Також абзацом 27 підпункту «в» пункту 3 Порядку №393 встановлено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови (для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ) зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ (підпункт «в» пункту 3 в редакції згідно з Постановою КМУ №497 від 22.06.2005р.).
В свою чергу, на виконання вимог Постанови КМУ №497 від 22.06.2005р., а також з метою посилення соціального захисту працівників Державної служби боротьби з економічною злочинністю МВС України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2006 року №722 затверджено Перелік посад начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця (далі - Наказ №722).
Пунктом 2 наказу №722 установлено, що вислуга років для призначення пенсій на пільгових умовах зараховується особам, зазначеним у пункті 1 цього наказу, які перебували на службі після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 року №497, при цьому таким особам на пільгових умовах зараховується весь час проходження служби на відповідних посадах.
Відповідно до Переліку, затвердженого Наказом №722, до посад начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, віднесено посади, зокрема, оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах, начальника відділення, заступника начальника управління.
Судом також встановлено, що відповідно до п.4.1.6 Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року №3720-XII (далі Постанова №3720-ХІІ), стаж роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби у вищезазначених підрозділах згідно з переліком посад, визначених Міністром внутрішніх справ України.
При цьому, наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 роки за кожен рік служби» №431 від 14 листопада 2007 року (далі Наказ №431) відповідно до Постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року №3720-XII, а також з метою соціального забезпечення працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, затверджено Перелік посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби.
Відповідно до п.2 Наказу №431 вислуга років на пільгових умовах зараховується особам з дня призначення на посади працівників, зазначених у пункті 1 цього наказу (крім усіх посад секретаріату, канцелярії, чергової частини, аналітичного центру, режимно-секретних підрозділів, фінансової і господарської частини та посади помічника керівника органів виконавчої влади, установ, підприємств і організацій з питань взаємодії в боротьбі з організованою злочинністю), які перебували на службі після набрання чинності Постановою Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року №3720-XII.
Відповідно до Переліку, затвердженого Наказом №431, до посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 роки за кожен рік служби, по управліннях (відділах, відділеннях) по боротьбі з організованою злочинністю головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, на транспорті: віднесено посади, зокрема, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах; оперуповноваженого в особливо важливих справах.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, що передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації права на призначення різних видів пенсій і основним актом, на підставі чого здійснюється таке регулювання є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і повинно пов`язуватися не з категорією працівників, а зі спеціальним статусом, якого особа набула після проходження служби у визначений період часу, і така можливість передбачена Порядком №393.
Таким чином, судом встановлено, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті акти, що передбачають пільгове обчислення періоду проходження військової служби для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення різних видів пенсій.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 750/9775/16-а.
Питання щодо подібних правовідносин було предметом розгляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в адміністративній справі №805/3923/18-а.
В постанові від 03.03.2021 року в адміністративній справі №805/3923/18-а Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду наголосив на необхідності застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності. Вказаний принцип встановлює гарантування необхідності стабільного та несуперечливого правового статусу особи. У контексті спірних правовідносин, Верховний Суд зазначив, що особа, реалізовуючи своє конституційне право на працю, обираючи певний вид професійної діяльності, повинна бути обізнана із умовами праці та привілеями, які вона отримує при цьому. Законні очікування особи полягають у тому, щоб у випадках, коли особа, спираючись на конституційні приписи, очікує, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до цих норм, законні очікування будуть реалізовані та захищені. Умови праці особи впливають на розмір її заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки та інші соціальні гарантії. Законодавець передбачив призначення пенсій за вислугу років; особливість такого виду пенсії полягає у зменшеному пенсійному віці, внаслідок виконання роботи, яка визначена законодавством такою, що призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Тобто, вказаний вид пенсії є відповідним заохоченням для осіб, умови праці яких негативно впливають на їх професійну працездатність.
Також Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що статтею 17 Закону №2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону №2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України. Отже, Законом №2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів. Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах. Основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку, а отже є необґрунтованим висновок про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
В постанові від 14.04.2021р. у справі №480/4241/18 Верховний Суд дійшов висновку, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.
Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу, зокрема в органах внутрішніх справ та в поліції, права на призначення пенсії за вислугу років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого та розрахованого у відповідності до норм законодавства, що регулюють засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.
Пільгове обчислення вислуги років та пільгових умов призначення пенсії для визначених законом осіб у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, встановлено статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ та передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.
Тому, застосування лише положень пунктів «а», «б» статті 12 Закону №2262-ХІІ при обрахунку вислуги років для призначення пенсії особі, яка проходила службу, зокрема, в органах внутрішніх справ, без врахування положень статті 17-1 Закону №2262-ХІІ є неправомірним та таким, що порушує встановлені гарантії її прав на пільгове пенсійне забезпечення.
В спірному випадку за встановлених фактичних обставин справи вислуга років позивача, враховуючи час його служби в органах внутрішніх справ, в тому числі, у підрозділах карного розшуку, у підрозділах боротьби з економічною злочинністю та у підрозділах боротьби з організованою злочинністю на посадах оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого та оперуповноваженого в особливо важливих справах, яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 24 календарних років, а, отже, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ.
При цьому, доводи відповідача, що право на пенсію за вислугу років виникає виключно у разі вислуги років в календарному обчисленні є безпідставними, оскільки ст.17-1 Закону №2262-ХІІ, Порядок №393, в тому числі з урахуванням Наказів №361, №722 та №431 і Постанови №3720-ХІІ, встановлюють правило, за яким при визначенні права на пенсію може бути застосована вислуга років у пільговому обчисленні.
Відповідно до розрахунку вислуги років для призначення пенсії підполковника поліції ОСОБА_1 , від 08.08.2019р. позивач у спірні періоди обіймав посади, стаж роботи на яких, відповідно до пункту 3 Постанови №393 та Постанови №3720-ХІІ зараховувався на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця, при цьому, відповідач не заперечує про наявність такої пільгової вислуги у позивача.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій)
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення №5-рп/2002).
З огляду на наведене, суд доходить висновку про те, що вказаний вище період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ, в тому числі, у підрозділах карного розшуку, у підрозділах боротьби з економічною злочинністю та у підрозділах боротьби з організованою злочинністю у період з 04.10.1999 року по 01.07.2011 року та з 02.04.2013 року по 12.08.2014 року, підлягає зарахуванню до вислуги років ОСОБА_1 на пільгових умовах відповідно до пункту 3 Порядку №393, з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, відтак, дії відповідача щодо не здійснення такого зарахування пільгової вислуги років позивача до його календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, є протиправними.
Приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Зважаючи на встановлення судом протиправності дій відповідача щодо не здійснення зарахування пільгової вислуги років позивача до його календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, з метою поновлення порушеного оскаржуваними діями відповідача права позивача, суд доходить висновку про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вислуги років та зарахувати позивачеві до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди служби у підрозділах карного розшуку органів внутрішніх справ, підрозділах боротьби з економічною та організованою злочинністю органів внутрішніх справ з 04.10.1999 року по 01.07.2011 року та з 02.04.2013 року по 12.08.2014 року, з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.
За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на таке.
Частиною 1 статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 908,00грн., підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідно до абз.1 ч.1 ст.139 КАС України.
Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
З аналізу положень статті 134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною.
Водночас, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Як зазначалося вище, за правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.
Приписами п.4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону №5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до п. 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно зі ст.30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009р. №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, схвалених Установчим З`їздом адвокатів України від 17.11.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.
Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо. Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019р. у справі №810/2760/17.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України , від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України , заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020р. у справі №922/2685/19.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
При цьому, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Окрім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, висловленою у постанові від 23.04.2019р. у справі №826/9047/16.
Згідно з розділом 1 Договору про надання правової допомоги №2010/2021 від 20.09.2021р., укладеного між ОСОБА_1 , як Клієнтом, та адвокатом Климась Ю.І., Адвокат за цим Договором надає Клієнту так правову допомогу: надання правової інформації, консультацій, роз`яснень з правових питань, які виникають з цивільного, господарського, адміністративного та кримінального законодавства, визначення правової позиції; складання та подача до суду процесуальних документів (позовних заяв, відзивів, відповідей на відзив, заперечень, звернень, скарг, запитів, пропозицій та всіх інших документів) у господарському, адміністративному провадженні, які стосуються законних прав та інтересів Клієнта; представляти інтереси Клієнта та вести справи Клієнта у всіх судах України, що виникають у зв`язку із поновленням порушених прав Клієнта та стосуються його законних прав та інтересів.
Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 20.09.2021р. вартість послуг Адвоката обчислюється в залежності від витраченого ним часу (за годину).
- складання та направлення трьох адвокатських запитів до Національної поліції України від 22.09.2021р., Департаменту захисту економіки Національного поліції України від 21.09.2021р., Ліквідаційної комісії Департамент захисту економіки Національного поліції України від 21.09.2021р. 2000,00грн.;
- складання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного чуду від 16.11.2021р. 5000,00грн.,
- складання та направлення трьох адвокатських запитів до Національної поліції України від 22.09.2021р., Департаменту захисту економіки Національного поліції України від 21.09.2021р., Ліквідаційної комісії Департамент захисту економіки Національного поліції України від 21.09.2021р. кількість витраченого часу 1 година ціна за годину 2000,00грн., загальна вартість - 2000,00грн.;
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в цій адміністративній справі, суд враховує, що дана справа не викликає складності у правовому розумінні та є справою незначної складності у розумінні приписів п.2 ч.6 ст.12 КАС України, яка розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тобто без проведення судового засідання, а також з огляду на наявність установленої судової практики з вирішення цієї категорії спорів, що є сформованою тривалий час, а, отже, підготовка такої позовної заяви не повинна вимагати багато часу.
Оскільки справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у судових засіданнях адвокат участі не брав.
Також суд зауважує, що із вищезазначених Опису виконаних робіт (наданих послуг) від 19.11.2021р. та Акта виконаних робіт (наданих послуг) від 19.11.2021р. слідує, що переліку наданих послуг, зокрема, включені такі роботи як складання та направлення трьох адвокатських запитів до Національної поліції України від 22.09.2021р., Департаменту захисту економіки Національного поліції України від 21.09.2021р., Ліквідаційної комісії Департамент захисту економіки Національного поліції України від 21.09.2021р. кількість витраченого часу 1 година ціна за годину 2000,00грн., загальна вартість - 2000,00грн.
Так, вищевказані адвокатські запити та відповіді на них долучено до матеріалів справи, і з їх змісту встановлено, що адвокатські запити фактично стосуються одного й того ж самого питання надання розрахунку вислуги років ОСОБА_1 , що враховується для призначення пенсії, при цьому, адвокатом не обґрунтовано необхідність направлення таких запитів до різних органів, з урахуванням того, що станом на час їх направлення (21.09.2021р. та 22.09.2021р.) вже існувала постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021р., в якій суд чітко зазначив що Національна поліція України є неналежним відповідачем щодо таких позовних вимог і звернув увагу на те, що належним відповідачем має бути саме Департаменту захисту економіки Національного поліції України, направленням запиту до якого і можна б було обмежитись, тим паче, що Національна поліція України у відповіді на направлений до неї адвокатський запит також роз`яснила, що остання не є розпорядником запитуваної інформації. Запити ж, направлені до Департаменту захисту економіки Національного поліції України від 21.09.2021р., Ліквідаційної комісії Департамент захисту економіки Національного поліції України від 21.09.2021р., є практично ідентичними. Відтак, незрозумілою є необхідність формування таких запитів різними документами, а не оформлення єдиним запитом. Отже, витрати на правничу допомогу за підготовку та направлення адвокатом вказаних вище адвокатських запитів у загальному розмірі 2000,00грн. є значно завищеними та необґрунтованими.
Крім цього, суд погоджується з доводами відповідача з приводу неспівмірності заявлених до стягнення витрат з категорією та складністю справи, позаяк, як зазначалося вище, дана справа не викликає складності у правовому розумінні та не містить великого обсягу досліджуваних доказів, а також не потребує складання значної кількості процесуальних документів учасниками справи. У даному випадку представником позивача подано до суду лише позовну заяву, водночас, будь-які додаткові пояснення щодо суті спору, відповідь на відзив тощо останнім не подавалися. Також представник позивача не брав участі у розгляді справи, оскільки дана справа розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників, тобто без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).
В той же час, оскільки позивач, у зв`язку із протиправними діями відповідача був вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав, у зв`язку із чим ним було понесено витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи принцип співмірності та задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд доходить висновку про необхідність присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн., оскільки така вартість наданих адвокатом послуг є обґрунтованою та співмірною зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданої адвокатом правничої допомоги.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що підтвердженими належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами є витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00грн.
При цьому, суд зазначає, що в Кодексі адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементовано нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У стягненні з відповідача решти витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 11 березня 2022 року.

Суддя: О.М. Турова