Справа № 826/3146/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року м. Київ № 826/3146/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях»
доГоловне управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від № , № від 10.11.2017р.,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Укрводшлях» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.11.2017 року № та №.

Ухвалою суду від 27 лютого 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.09.2022р. замінено позивача Головне управління ДФС у м. Києві на правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки викладені в акту перевірки щодо заниження позивачем суми податкового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб за періоди 2016 та 2017 рр. є помилковими, оскільки позивач правомірно здійснював розрахунок та сплату суми земельного податку за користування земельною ділянкою керуючись п.5.1 «Положення про плату за землю в місті Києві» затвердженого Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 та застосовував ставку у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов.

В судовому засіданні 24 травня 2018 року, суд на підставі заяви позивача та відповідача на підставі частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов у письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, 18 жовтня 2017 року на підставі підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75 головним державним ревізором - інспектором відділу камеральних перевірок Шевчук Оксаною Григорівною проведена камеральна перевірка, за результатами якої складено акт № 10374/26-15-12-09-19/03150102 від 18 жовтня 2017 року.

За результатами проведеної перевірки встановлено, що сума податкового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб зазначена Державним підприємством водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» в уточнюючій податковій декларації за 2016 рік з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) реєстраційний номер від 19.09.2017 року є нижча ніж визначено за результатами перевірки, оскільки відсоткова ставка податку застосована платником не відповідає вимогам пункту 5.4 «Положення про плату за землю в місті Києві» затвердженого Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 року № 58/923) «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» із змінами і доповненнями та довідки № Ю-22904/2016 про розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки (83:322:117).

Крім того, за результати перевірки також складено акт № 10374/26-15-12-09-19/03150102 від 18 жовтня 2017 року, яким встановлено що сума податкового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб зазначена Державним підприємством водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» в уточнюючій податковій декларації за 2017 рік з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) реєстраційний номер від 19.09.2017 року є нижча ніж визначено за результатами перевірки, оскільки відсоткова ставка податку застосована платником не відповідає вимогам пункту 5.4 «Положення про плату за землю в місті Києві» затвердженого Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 року № 58/923) «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» із змінами і доповненнями та довідки № Ю-22904/2016 про розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки (83:322:117).

На підставі встановлених порушень, відповідачем 10 листопада 2017 року прийнято податкові повідомлення - рішення від 10.11.2017р. № яким збільшено суму грошового зобов`язання з земельного податку на суму 2 494375,51 грн. в тому числі 623 593, 88 грн. штрафних санкцій та податкове повідомлення - рішення № яким збільшено суму грошового зобов`язання з земельного податку на суму 1 524 449,70 грн. в тому числі 381 112, 42 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями винесеними ГУ ДФС у м. Києві, позивач звернувся зі скаргами до Державної фіскальної служби України, в якій просило скасувати оскаржувані рішення, як такі, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Рішенням ДФС України від 25.01.2018 року №2536/6/99-99-11-03-01-25 залишила без змін податкові повідомлення - рішення, а скаргу без задоволення.

Вважаючи оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно до статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно із пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки) відповідно до Указу Президента України "Про Державне агентство земельних ресурсів України" від 08 квітня 2011 року №445/2011 видає Держземагентство України, яке здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Згідно із пункту 7.1 статті 7 Податкового кодексу України під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку; об`єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ цього Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, власники (користувачі) земельних ділянок зобов`язані сплачувати земельний податок, розрахований згідно із нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, отриманої в установленому порядку. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок та землекористувачі.

Землекористування згідно з вимогами Земельного кодексу України може бути постійним та на умовах оренди. Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянку податкову декларацію на поточний рік за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України №560 від 16 червня 2015 року, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Разом з декларацією подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на підставі якої розраховується земельний податок.

Відповідно до частини 1 пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, в разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно частини 3 пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до пункту 120.2 статті 120 Податкового кодексу України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами 3-5 пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).

Як вбачається з матеріалів справи, Державним підприємством водних шляхів «Укрводшлях» подані до контролюючого органу уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2016 і 2017 роки в якій задекларовані податкові зобов`язання із земельного податку за ставкою 1% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Так, на думку контролюючого органу, позивачем, всупереч приписам пункту 5.4 Положення про плату за землю в м. Києві застосовано 1% ставки земельного податку.

Державне підприємство "Укрводшлях" користується на праві постійного користування земельною ділянкою (85:322:117) площею 3,8604 га за адресою: місто Київ, вул. Електриків 14 на підставі рішень Виконкому Київської міської ради депутатів трудящихся від 28.06.1946 року №1532 та від 22.05.1951 року №976.

Ставки земельного податку визначаються рішеннями органів місцевого самоврядування, оскільки з 1 січня 2015 року плату за землю віднесено до місцевих податків як одну із складових податку на майно.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року №280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, прийняті в межах наданих їх повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Крім того, рішенням місцевої ради встановлюються ставки податку у розрізі категорій земельних ділянок та користувачів (власників), але граничний розмір ставок земельного податку передбачено Кодексом. При цьому місцевим радам не надано права встановлювати індивідуальні пільгові ставки для окремих юридичних осіб або звільняти їх від сплати податків.

Рішення місцевої ради оприлюднюється до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування ставок податків та пільг. Копія прийнятого рішення надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники податку. Граничним терміном надання копії рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного відповідно до статті 284 Кодексу є 25 грудня року, що передує звітному.

Рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 (в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923) "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" затверджено Положення про плату за землю в місті Києві (далі по тексту - Положення № 242/5629).

Згідно із пунктом 5.1 вказаного Положення № 242/5629 ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено та які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та у постійному користуванні юридичних осіб державної та комунальної форми власності, коло яких визначено статтею 92 Земельного кодексу України, встановлюється в розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пунктах 5.3 - 5.6 цього Положення.

Відповідно до частини 2 статті 92 Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";

ґ) заклади освіти незалежно від форми власності;

д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Так, пунктом 5.6 Положення № 242/5629 визначено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

За визначенням наведеної статті, ставка податку у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлюється у випадку, якщо на земельних ділянках, якими користуються юридичні особи знаходяться будівлі, право власності на які не оформлено в установленому порядку.

Водночас, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2017 року в справі №826/10434/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року, визнано незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили пункт 5.6 Положення про плату за землю в місті Києві, яке є додатком 3 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві" в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629":

" 5.6. Плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

Дія цього пункту не поширюється у випадках звільнення земельних ділянок від оподаткування або наявності пільг щодо сплати земельного податку".

Рішенням Київської міської ради від 23 лютого 2017 року №1005/2009 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» внесено зміни до Положення про плату за землю в м. Києві та пункти 5.4 та 5.5 виключені; у зв`язку з чим пункт 5.6 вважати пунктом 5.4, тобто зміст пункту 5.6 викладений в пункті 5.4 і це свідчить про те, що ставка 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено залишилася не зміною.

Отже, державні підприємства у яких в постійному користуванні перебувають земельні ділянки, нормативно грошову оцінку яких проведено, підпадають під критерій визначений пунктом 5.1 Положення №242/5629, та відповідно сплачують земельний податок у розмірі 1 відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Виняток становлять земельні ділянки, зазначені у пунктах 5.3 - 5.6 цього Положення.

Крім цього, суд додатково зазначає, що в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/10434/16 зазначено, що Податковим кодексом не передбачено встановлення такого податку як плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено.

Таким чином, застосувавши пункт 5.4 Положення відповідачем фактично порушено вимоги нормативного акту вищої юридичної сили - ПК, пунктом 10.4 статті 10 якого забороняється встановлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка площею 3,8604 га за адресою: місто Київ, вул. Електриків 14 передана позивачу в постійне користування, докази того, що земельна ділянка перебуває у власності позивача - відсутні. А відтак, суд приходить до висновку, що позивачем вірно застосовано ставку земельного податку за земельні ділянки у розмірі 1 відсоток від нормативної оцінки земельної ділянки.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому податкові повідомлення рішення від 10.11.2017 року № та № є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях».

З урахуванням норм ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 75 352,98грн. з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» (04070, вул. П. Сагайдачного 12, місто Київ, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 10.11.2017 року № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 10.11.2017 року № .

Присудити на користь Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» (04070, вул. П. Сагайдачного 12, місто Київ, ) здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 75 352,98 грн. з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (м. Київ, 04116, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Амельохін