Справа № 620/16022/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (надалі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 - протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області врахувати стаж роботи з 06.08.1996 по 19.12.1997 в Добрянському ПУЖКХ та призначити пенсію за віком з дати звернення за призначенням пенсії - 03.04.2020.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що дії відповідача щодо не врахування його пільгового стужу в судовому порядку були визнані протиправними та підтверджено його право на пільгову пенсію, натомість листом від 20.08.2021 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, не врахувавши періоду роботи з 06.08.1996 по 19.12.1997.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи з 06.08.1996 по 19.12.1997 в Добрянському ПУЖКХ, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 06.08.1996 по 19.12.1997 в Добрянському ПУЖКХ, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно з наданими для призначення пенсії документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу, загальний стаж роботи позивача складає 26 років 7 місяців та 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. Також, відповідач вказав, що позивачем не надано уточнюючих документів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 11 березня 2020 року звернувся до ГУПФ України в Чернігівській області із заявою про зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоди роботи: з 21.04.1987 по 31.07.1990 - електрозварником у Дворянському ремонтно - транспортному підприємстві; з 31.07.1990 по 02.08.1996 - електрозварником у кооперативі "Універсал"; з 06.07.2000 по 13.04.2001 - електрозварником у приватному підприємстві "Ліс".

Рішенням ГУПФ України в Чернігівській області про результати розгляду скарги від 17 березня 2020 року за № 15 позивачу було відмовлено у підтвердженні пільгового стажу роботи на посаді електрозварника, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 21.04.1987 по 02.08.1996.

Вважаючи вказане рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року по справі №620/4636/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоди роботи: з 21.04.1987 по 31.07.1990 - електрозварником у Дворянському ремонтно - транспортному підприємстві; з 31.07.1990 по 02.08.1996 - електрозварником у кооперативі "Універсал"; з 06.07.2000 по 13.04.2001 - електрозварником у приватному підприємстві "Ліс", оформлену рішенням про результати розгляду заяви від 17.03.2020 № 15 - протиправною. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоди роботи: з 21.04.1987 по 31.07.1990 - електрозварником у Дворянському ремонтно - транспортному підприємстві; з 31.07.1990 по 02.08.1996 - електрозварником у кооперативі "Універсал"; з 06.07.2000 по 13.04.2001 - електрозварником у приватному підприємстві "Ліс". У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Надалі, листом від 20 серпня 2021 року № 2500-0304-8/42136 відповідач повідомив позивача про виконання рішення суду, а саме про повторний розгляд заяви про призначення пенсії та про зарахування до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періодів роботи: з 21.04.1987 по 31.07.1990 - електрозварником у Дворянському ремонтно-транспортному підприємстві; з 31.07.1990 по 02.08.1996 - електрозварником у кооперативі "Універсал"; з 06.07.2000 по 13.04.2001 - електрозварником у приватному підприємстві "Ліс". Але позивачу знову відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу через те, що запис про звільнення 19.12.1997 в трудовій книжці не завірено печаткою підприємства.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не зарахування в черговий раз до страхового стажу періоду роботи, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що а ні Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а ні Порядком №637 не встановлено критерію оцінки оформлення трудової книжки при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком. Встановлення такого критерію відповідачем у даному випадку не обумовлено жодним нормативно-правовим актом, а тому пенсійний орган діяв поза межами правового регулювання, що суперечить ст. 19 Конституції України. Отже, за таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, що оформлене листом від 20 серпня 2021 року № 2500-0304-8/42136 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У свою чергу правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV).

Закон №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином до 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Як вбачається з предмету спору дослідженню підлягає правомірність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи на посаді майстра дільниці Добрянської ПУЖКХ, з 06.08.1996 по 19.12.1997.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Колегія суддів звертає увагу, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року по справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 року по справі № 233/2084/17.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (підпункт 2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (підпункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (підпункт 2.4. Інструкції).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач при зверненні до відповідача подав заяву про призначення пенсії від 03.04.2020 року з відповідними документами, зокрема і трудовою книжкою.

Записи трудової книжки виконані чітко, зрозуміло, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити наказу, на підставі яких вони внесені.

Крім того необхідно зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність встановлення спірного страхового стажу позивача в порядку, визначеному згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.1993 № 637 «Про затвердження порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», оскільки трудова книжка містить усі необхідні записи про трудовий стаж позивача у період з 06.08.1996 по 19.12.1997 року.

Дана позиція узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07 лютого 2018 року по справах №275/615/17, №644/9324/16-а, від 27 березня 2020 року по справі №607/4451/16-а.

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача та наявності підстав для задоволення позовних вимог в частин визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, що оформлене листом від 20.08.2021 № 2500-0304-8/42136 щодо розгляду заяви позивача.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно звернуто увагу на те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена і Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що трудова книжка підтверджує, що в період з 06.08.1996 по 19.12.1997 позивач працював на посаді майстра дільниці та в подальшому слюсаря водопровідника у Добрянському ПУЖКХ.

Посилання відповідача на ненадання позивачем уточнюючих документів колегія суддів ставиться критично, оскільки лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року по справі № 620/4636/20 судом встановлено, що позивач не звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах саме відповідно до п. б ст. 13 Закону "Про пенсійне забезпечення". Відповідачем за результатами розгляду матеріалів заяви позивача було прийняте рішення про результати розгляду скарги від 17.03.2020 за № 15, яким позивачу було відмовлено у підтвердженні пільгового стажу роботи на посаді електрозварника, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 21.04.1987 по 02.08.1996, а не згідно п. б ст. 13 Закону "Про пенсійне забезпечення", як помилково стверджує позивач. При цьому, судом досліджено зміст вказаного рішення та встановлено, що у ньому відсутнє будь-яке посилання на відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу по Списку №2, як зазначив позивач. За наведених обставин, суд зазначив, що оскільки ОСОБА_1 не звертався до ГУ ПФ України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 згідно п. б ст. 13 Закону "Про пенсійне забезпечення", тому, відповідно, відповідачем не досліджувалось питання можливості отримання позивачем вказаного виду пенсії та не було допущено порушення його прав.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року по справі №620/4636/20 набрало законної сили 28 квітня 2021року, а отже, у відповідності до частини 4 статті 78 КАС України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 06.08.1996 по 19.12.1997 в Добрянському ПУЖКХ, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, колегія суддів зазначає, що в даному випадку це є належним захистом порушених прав позивача та уникненням в майбутньому триваючих спорів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович