Справа № 260/100/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2022 рокум. Ужгород№ 260/100/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Радь І.І.;

представника відповідача - Заяць Р.І.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88008) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

19.11.2021 року до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог (а.с. 71-73).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.06.2020 року позивач подав до відповідача заяву про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», а також інші документи які є необхідними для здійснення такого призначення. Однак, 06.07.2020 року відповідачем за наслідками розгляду поданої позивачем заяви від 30.06.2020 року прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №58. Вказане рішення позивач вважає протиправним, у зв`язку з тим, що з 17 вересня 2001 року позивач, почав працювати в органах прокуратури та починаючи свою роботу в органах прокуратури ОСОБА_1 розраховував, що отримавши стаж роботи не менше 20 років, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, він отримає право на пенсію за вислугу років у відповідності до статті 50-1 Закон №1789-ХІІ. Однак, у зв`язку із прийняттям Закону №3668-УІ збільшено стаж роботи який дає право на призначення пенсії за вислугу років. Позивач наголошує, що у разі якщо у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб, а від так відповідач в ході прийняття рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років повинен був вирішити питання набуття позивачем права на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ. Також, у рішенні від 06.07.2020 року відповідач вказує, що стаж роботи позивача, який дає право на пенсію за вислуги років становить 18 років 4 місяці 21 день. Разом з тим, позивач вважає, що стаж вислуги років розрахований відповідачем неправильно, оскільки на переконання ОСОБА_1 , до вислуги років позивача слід зарахувати половину строку навчання в Ужгородському національному університеті - 2 роки 11 місяців, та період роботи на посаді помічника голови Міжгірського районного суду - 3 роки 3 місяці, у зв`язку із чим загальний стаж вислуги років позивача становитиме 24 роки 11 місяців 13 днів. З огляду на викладене, позивач вказує, що він отримав право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до норм статі 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити такі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на те, що з 15.07.2015 року відсутні підстави для призначення пенсії згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року. Так, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, встановлено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України. Представник відповідача зазначає, що з аналізу положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року (втратив чинність 15.07.2015 р.) випливає, що у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того, чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, представник відповідача вказує, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло). Однак, представник відповідача наголошує, що позивач у період часу з 17 вересня 2001 року по 30 червня 2011 року набув стаж 18 років 4 місяці 21 день, тобто не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже, - у нього не виникло права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ. З огляду на викладене представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.06.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», додавши до такої наступні документи, а саме: трудову книжку НОМЕР_2 від 01.11.1995 року, довідку №18-66-2020 від 05.03.2020 року з додатком №1, довідку №11-45-20 від 30.06.2020 року, диплом НОМЕР_3 від 02.07.2001 року, додаток до диплому, посвідчення особи, що проживає на території гірського населеного пункту №483656 від 13.03.2020 року та відомості персоніфікованого обліку (а.с. 7).

Однак, 06.07.2020 року відповідачем, за наслідками розгляду поданої позивачем заяви від 30.06.2020 року, було прийнято рішення №58 про відмову у призначенні пенсії (а.с. 7-8).

Як вбачається з рішення від 06.07.2020 року №58, відповідачем було обгрутновано відмову позивачеві у призначенні пенсії тим, що відповідно до норм статті 86 ЗУ «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку мають прокурори за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців, однак, згідно наданих позивачем документів стаж роботи, який дає право на пенсію за вислуги років відповідно до вказаного Закону становить 18 років 4 місяці 21 день (а.с. 7).

Вважаючи, таку відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною, позивач, з метою захисту своїх прав, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.12.1991 року умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України були визначені статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року (далі - Закон №1789-ХІІ від 05.11.1991 р.).

Відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 р. (в редакції, що була чинною до 30.09.2011 року), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

В подальшому, з 1 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VІ (далі - Закон №3668-VІ), згідно п.п. 4 п. 6 розділу II Прикінцеві та перехідні положення якого було внесено зміни до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ від 05.11.1991 р.

Так, у відповідності до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ від 05.11.1991 р. (в редакції, що була чинна з 01.10.2011 року, згідно Закону №3668-VІ) пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Враховуючи вище викладене, суд констатує, що з 1 жовтня 2011 року положення частини першої ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ від 05.11.1991 р. щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність, у зв`язку із внесенням змін до редакції цієї статті Законом №3668- VI.

Також, з 1 жовтня 2011 року (відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців.

В подальшому, 15.07.2015 року Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ втратив чинність, у зв`язку з набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ (далі - Закон №1697-VІІ від 14.10.2014 року).

Так, Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ втратив чинність, крім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року - див. підпункт 1 пункту 3 розділу XII Закону N 1697-VII ( 1697-18 ) від 14.10.2014 (ВВР, 2015, N 2-3, ст.12) із змінами, внесеними згідно з Законом N 578-VIII ( 578-19 ) від 02.07.2015, ВВР, 2015, N 34, ст.336 ).

З огляду на вище викладене, з 15.07.2015 року були відсутні підстави для призначення пенсії згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року (крім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України).

Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України

Відповідно до ст. 86 Закону №1697-VІІ від 14.10.2014 року (в редакцій, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, а саме: 30.06.2020 року), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Згідно ч. 2 ст. 86 Закону №1697-VІІ від 14.10.2014 року (в редакцій, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, а саме: 30.06.2020 року) пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

У рішенні про відмову у призначенні пенсії від 06.07.2020 року, відповідач вказує, що згідно наданих позивачем документів стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, становить 18 років 4 місяці 21 день.

Щодо посилання позивача на те, що відповідачем було протиправно не враховано до вислуги років половину строку навчання в Ужгородському національному університеті, а також період роботи на посаді помічника голови Міжгірського районного суду, суд зазначає наствпне.

Суд констатує, що у зв`язку з набранням чинності Закону №1697-VII втратили чинність положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

Натомість, статтею 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Згідно вимог частини 6 статті 86 Закону України від 14.10.2014 року №1697-VII (в редакції чинній на чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, а саме: 30.06.2020 року) до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Таким чином, частини 6 статті 86 Закону №1697-VII чітко визначено, що включенню до вислуги років, що дає право на пенсію, підлягає половина строку навчання у вищих навчальних закладах саме денної форми навчання.

Однак, як підтверджується Додатком до диплома про вищу освіту АК №16274109 позивач навчався в Ужгородському національному університеті 5 років і 10 місяців на заочній формі навчання (а.с. 40), яка у відповідності до вимог частини 6 статті 86 Закону №1697-VII не підлягає включенню до вислуги років, що дає право на пенсію.

Також, що стосується зарахування до вислуги років позивача періоду роботи з 01.02.1996 по 30.04.1999 рр. на посаді помічника голови Міжгірського районного суду, то суд констатує, що згідно вимог частини 6 статті 86 Закону №1697-VII посада «помічник судді» не включена до переліку посад, що зараховуються до вислуги років, що дає право на пенсію.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що відповідачем правомірно, у відповідності до вимог частини 6 статті 86 Закону №1697-VII, не враховано до вислуги років позивача, що дає право на пенсію - половину строку навчання в Ужгородському національному університеті, а також період роботи на посаді помічника голови Міжгірського районного суду.

При цьому, слід зазначити, що виходячи з дії законів в часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону №1697-VII, а не положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Таким чином, як встановлено в ході розгляду справи по суті та підтверджується наявними матеріалами, на момент звернення позивача до відповідача, із заявою від 30.06.2020 року про призначення пенсії, вислуга років позивача становила 18 років 4 місяці 21 день, що є недостатньою для призначення пенсії згідно із Законом №1697-VII.

Крім того, суд зауважує, що з системного аналізу положень Відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26 липня 2001 року (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12 липня 2001 року) до 01 жовтня 2011 року (в редакції Закону № 3668 від 8 липня 2011 року), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.

Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року по справі №752/19006/16-а.

Натомість, позивач у період з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року не набув необхідного стажу роботи для призначення пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року.

З огляду на те, що позивач у зазначений період не набув права на пенсію на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, відтак суд приходить висновку про безпідставність посилання позивача на звуження змісту та обсягу його прав.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні «Великода проти України» (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Аігеу V. Ігеїапд № 6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (К^агіап Азипсіззоп V. Ісеїапсі № 60669/00).

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його відзив, і довів правомірність прийнятого ним рішення про відмову у призначенні пенсії від 06.07.2020 року.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88008, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 14.09.2022 року