Справа № 320/3425/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року № 320/3425/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши в письмовому порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та вимоги суб`єкта владних повноважень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі Головне управління ДФС у Київській області) в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027 на суму грошового зобов`язання 40960,07 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027 на суму грошового зобов`язання 15232,65 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027 на суму грошового зобов`язання 4182,79 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027 на суму грошового зобов`язання 3093,44 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027 на суму грошового зобов`язання 14177,18 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027 на суму грошового зобов`язання 10614,65 грн;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ф» від 12.03.2019 № 105637-50/17 на суму грошового зобов`язання 4961,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправним, оскільки нежитлові приміщення, які належать їй на праві власності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розумінні статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у зв`язку з тим, що ці будівлі позивач використовує у безпосередній підприємницькій діяльності з вирощування свійської худоби. Також відповідач наголошує, що до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень податковим органом не додано розрахунок податкових зобов`язань, що є порушенням Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Крім того, направлення відповідачем податкових повідомлень-рішень на не адресу позивача є порушенням вимог статті 42 ПК України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 залишено без руху вказану позовну заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Призначено перше судове засідання на 22.08.2019 о 10:30.

22.08.2019 судове засідання відкладено до 12.09.2019.

Головним управлінням ДФС у Київській області, подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач стверджує про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки нерухомість, яка перебуває у власності позивача є об`єктами нежитлової нерухомості, а не будівлями сільськогосподарських товаровиробників. Також на думку податкового органу, позивач не є сільськогосподарським товаровиробником у розумінні підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Відповідач стверджує, що податкові повідомлення-рішення надсилались платнику податків за місцем реєстрації, як фізичної особи.

Крім того, відповідач стверджує, що платник у відповідності до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України із письмовою заявою про проведення звірки/перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не звертався.

У судовому засіданні 12.09.2019 суд ухвалив розгляд справи продовжити у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 25.06.2002, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 0002362 від 02.02.2005, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Видами діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є: вирощування зерняткових і кісточкових фруктів (01.24); розведення коней та інших тварин родини конячих (01.43); розведення свиней (основний) (01.46); розведення свійської птиці (01.47); розведення інших тварин (01.49); оптова торгівля живими тваринами (46.23); діяльність із забезпечення фізичного комфорту (96.04); роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (47.81); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20).

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є власником нерухомого майна, а саме:

- нежитлової будівлі (господарська будівля), загальною площею 118,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлової будівлі (господарська будівля), загальною площею 160,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлової будівлі (конюшня), загальною площею 544,0 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлової будівлі літ. М, загальною площею 407,3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (за договором купівлі-продажу від 28.02.2008, цегляна нежитлова будівля - склад);

- нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 584,50 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (за договором купівлі-продажу від 24.02.2005 тваринницьке приміщення);

- нежитлової будівлі літ. Б, загальною площею 1571,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із довідкою виконавчого комітету Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 05.09.2019 № 02-33-76 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 займається розведенням свиней, коней, курей, перепелів с. Шкарівка, вул. Ватутіна, 4-б, 4-ж, 3-а, 3-г, 3-і, 3-з, 3-ж.

Рішенням 14 сесії VІІ скликання Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 13.07.2018 № 14-169 затверджено Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Шкарівської сільської ради на 2018 рік.

Відповідно до пункту 5.4 цього Положення ставка податку для інших об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0,7 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м бази оподаткування.

21.02.2019 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ф», якими позивачу визначено суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, а саме:

- № 0-1027 на суму 40960,70 грн;

- № 0-1027 на суму 15232,95 грн;

- № 0-1027 на суму 4182,79 грн;

- № 0-1027 на суму 3093,44 грн;

- № 0-1027 на суму 15232,95 грн;

- № 0-1027 на суму 10614,55 грн;

Крім того, відповідачем направлено позивачу податкову вимогу від 12.03.2019 № 105637-50/17 про сплату податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 4961,07 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент їх виникнення, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, яким була викладена в новій редакції стаття 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 цієї статті).

Пунктом 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із підпунктом 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Пунктом 266.5 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

У відповідності до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно із ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту - платнику.

Разом з тим, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме споруди сільськогосподарських товаровиробників не може бути підставою для звільнення від оподаткування.

Законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарській діяльності), а й з використанням цієї будівлі у сільськогосподарській діяльності.

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі та використання цієї будівлі за її призначенням.

Враховуючи здійснення позивачем господарської діяльності за наступними видами економічної діяльності (КВЕД): вирощування зерняткових і кісточкових фруктів (01.24); розведення коней та інших тварин родини конячих (01.43); розведення свиней (основний) (01.46); розведення свійської птиці (01.47); розведення інших тварин (01.49); оптова торгівля живими тваринами (46.23); діяльність із забезпечення фізичного комфорту (96.04); роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (47.81); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20), та те, що нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Шкарівка, вул. Ватутіна, 4-б, 4-ж, 3-а, 3-г, 3-і, 3-з, 3-ж, що належать позивачу на праві власності за вимогами ДК 018-2000 відносяться до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», використовуються нею безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником при вирощуванні тварин тощо, а тому вказані об`єкти нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, не є об`єктом оподаткування в силу положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Щодо посилань відповідача на положення підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України слід зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Проте наведене у зазначений нормі ПК України визначення сільськогосподарського товаровиробника діє саме для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу, тобто, виключно для визначення групи суб`єкта господарювання при застосуванні спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а тому до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане положення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».

Натомість згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

При вирішенні спірного питання суд враховує, що відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Спеціальним законом у сфері сільськогосподарської діяльності, а саме Законом України «Про сільськогосподарський перепис» закріплено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

Також у Законі України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», який є чинним, міститься наступне визначення, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 822/3289/17; від 10.04.2020 у справі № 823/1751/17, від 24.04.2020 у справі № 540/2206/19 та від 17.02.2021 у справі № 820/3707/17.

Крім того, відповідачем не враховано презумпцію правомірності рішень платника податку, закріплену підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, відповідно до якої в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Суд вважає за необхідне врахувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (заява № 39766/05), Щокін проти України (заяви № 23759/03 та № 37943/06), якими встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Доводи відповідача про те, що позивач не звертався до контролюючого органу із письмовою заявою про проведення звірки/перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підлягають відхиленню з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 266.7.3 статті 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

З наведених положень вбачається, що звернення до контролюючого органу для проведення звірки даних є правом, а не обов`язком платника податків.

Щодо доводів позиивача про те, що відповідачем до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не додано розрахунку податкового зобов`язання слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу(крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно із пунктом 2 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого 28.12.2015 наказу Міністерства фінансів України № 1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами: Ф - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1).

У пункті 9 розділу ІІ цього Порядку зазначено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що розрахунок як додаток до податкового повідомлення-рішення повинен надсилатись лише у вище перелічених випадках.

Надсилання розрахунку разом з податковим повідомленням-рішенням з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки не передбачено ні нормами чинного податкового законодавства, ні вказаним Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У порушення вимог частини другої вказаної статті, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Натомість, позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не були спростовані відповідачем.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027, від 21.02.2019 № 0-1027, від 21.02.2019 № 0-1027, від 21.02.2019 № 0-1027, від 21.02.2019 № 0-1027, від 21.02.2019 № 0-1027.

Щодо позовної вимоги про скасування податкової вимоги від 12.03.2019 № 105637-50/17 судом встановлено наступне.

В обґрунтування неправомірності надсилання податкової вимоги позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлені за неналежною адресою та не можуть вважатися такими, що були їй вручені, а тому спірна вимога сформована і направлена передчасно.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Судом вставнолено, що сума, вказана у податковій вимозі від 12.03.2019 № 105637-50/17 (36,16 грн основний платіж та 4921,90 грн штрафні санкції), не відповідає сумам нарахованого грошового зобов`язання у жодному з оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.

Враховуючи вказані вище положення ПК України щодо строків сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, спірна податкова вимога не могла бути надіслана на підставі оскаржених податкових повідомлень рішень, а будь-які докази того, що підставою надсилання податкової вимоги від 12.03.2019 № 105637-50/17 є саме оскаржувані податкові повідомлення-рішення позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 932,22 грн згідно із квитанцією від 27.06.2019 № ПН992142 та 4446,56 грн із квитанцією від 19.07.2019 № 1660-4339-3680-2033.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4610,40 грн підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 14, 73- 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0-1027.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 4610,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.