Справа № 320/8474/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року № 320/8474/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., за участю секретаря судового засідання Клименко А. Ю. та представника відповідачів Івах Г. В., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" до Головного управління ДПС у м.Києві та Державної податкової служби України про визнання неправомірними дій та скасування податкової вимоги.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві та Державної податкової служби України, у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління ДПС у м.Києві щодо нарахування пені в сумі 9007520,78 грн. за податковою вимогою №0-2650 від 29.06.2021;

- скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у м.Києві №0-2650 від 29.06.2021.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що спірною податковою вимогою йому було визначено до сплати податковий борг у розмірі 12 555 461,89 грн. (у тому числі з податку на прибуток підприємств 5 976 901,92 грн., з податку на додану вартість 6 578 559,97 грн.) за відсутності правових підстав для цього, оскільки жодні податкові рішення, на підставі яких була визначена належна до сплати сума боргу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" не отримувало. При цьому позивач стверджує, що відповідачем неправомірно визначений розмір пені, який в декілька разів перевищує суму основного зобов`язання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" про забезпечення адміністративного позову. Зупинено дію податкової вимоги Головного управління ДПС у м.Києві від 29.06.2021 №0-2650 до набрання законної сили судовим рішенням у справі. Заборонено Головному управлінню ДПС у м.Києві вчиняти будь-які дії щодо погашення податкового боргу (стягнення коштів, опис та продаж майна, що перебуває у податковій заставі, тощо), визначеного у податковій вимозі від 29.06.2021 №0-2650, до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Державна податкова служба України проти позову заперечувала та пояснила, що станом на 29.06.2021 за позивачем обліковувався податковий борг у розмірі 12 555 461,89 грн. (у тому числі з податку на прибуток підприємств 5 976 901,92 грн., з податку на додану вартість 6 578 559,97 грн.), у зв`язку з чим і була прийнята спірна податкова вимога.

Відповідач зазначає, що ця заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень-рішень від 04.12.2017 № та №, які було поновлено в інтегрованих картках платника податків-позивача на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019 у справі №821/1949/17.

З аналогічних підстав проти позову заперечувало і Головне управління ДПС у м.Києві.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 було закрито підготовче провадження у цій справі та призначено розгляд справи по суті.

У судове засідання 20.09.2022 представник позивача не з`явився, однак направив до суду клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Однак, враховуючи, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника судового процесу, а явка до суду представника позивача обов`язковою не визнавалася, приймаючи до уваги тривалий розгляд справи та достатність матеріалів справи для її вирішення по суті, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача та зазначає, що позивач не був позбавлений можливості направити до суду іншого представника.

У судових дебатах 20.09.2022 представник відповідачів проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" є юридичною особою та перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у м. Києві.

Судом встановлено, що 04.12.2017 Головним управлінням ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі були прийняті такі податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу було нараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1 907 167,50 грн., у тому числі податкове зобов`язання 1 525 734 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 381 433,50 грн.;

- №, яким позивачу було нараховано грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 1 640 993,75 грн., у тому числі податкове зобов`язання 1 437 596 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 203 397,75 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 у справі №821/1949/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 73602571) адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" було задоволено, визнано протиправними та скасовано вищевказані податкові повідомлення-рішення від 04.12.2017 № та №.

Однак, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 79785400), залишеною без змін постановою Верховного Суду від 03.06.2021 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 97393645), вищевказане рішення суду першої інстанції було скасовано та прийнято нове про відмову у задоволенні позову.

29.06.2021 Головним управлінням ДПС у м. Києві було складено податкову вимогу №0-2650, якою позивачу було повідомлено, що станом на 28.06.2021 сума його податкового боргу становить 12 555 461,89 грн., у тому числі:

1) з податку на прибуток підприємств 5 976 901,92 грн. (1 437 595,37 грн. податкове зобов`язання; 203 397,75 грн. штрафні (фінансові) санкції; 4 335 908,80 грн. пеня);

2) з податку на додану вартість 6 578 559,97 грн. (1 513 299,96 грн. податкове зобов`язання; 381 433,50 грн. штрафні (фінансові) санкції; 4 683 826,51 грн. пеня).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цієї податкової вимоги, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 14 ПК України визначені дефініції таких термінів:

- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (п.14.1.39);

- податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (п.14.1.153);

- податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (п.14.1.156);

- пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п.14.1.162);

- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.14.1.175).

Відповідно до пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо:

- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (п.п.54.3.2).

Згідно з пунктом 54.5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 56.1 статті 56 ПК України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п.56.18 ст.56 ПК України).

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Як було вказано вище, спірною податковою вимогою від 29.06.2021 №0-2650 Головним управлінням ДПС у м. Києві було проінформовано позивача про те, що станом на 28.06.2021 сума його податкового боргу становить 12 555 461,89 грн., у тому числі:

1) з податку на прибуток підприємств 5 976 901,92 грн. (1 437 595,37 грн. податкове зобов`язання; 203 397,75 грн. штрафні (фінансові) санкції; 4 335 908,80 грн. пеня);

2) з податку на додану вартість 6 578 559,97 грн. (1 513 299,96 грн. податкове зобов`язання; 381 433,50 грн. штрафні (фінансові) санкції; 4 683 826,51 грн. пеня).

При цьому суми основних податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість були визначені на підставі податкових повідомлень-рішень від 04.12.2017 № та №, які були узгоджені за результатом судового оскарження в рамках справи №821/1949/17.

Відповідно до часини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 стю76 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, під час розгляду справи позивачем не було надано суду належних, достовірних та допустимих доказів того, що після узгодження у судовому порядку (справа №821/1949/17) сум грошових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 04.12.2017 № та №, такі суми були сплачені позивачем.

Більш того, позивачем у позовній заяві взагалі не мотивовані вимоги про необхідність визнання протиправною та скасування спірної податкової вимоги в цілому, зокрема, в частині визначення належної до сплати суми боргу, яка виникла у зв`язку з несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток та податку на додану вартість за податковими повідомленнями-рішеннями від 04.12.2017 № та №.

На підставі викладеного, враховуючи набуття такими сумами статусу податкового боргу, суд вважає правомірним визначення контролюючим органом цих сум в якості необхідних до сплати у спірній податковій вимозі, а позовні вимоги у відповідній частині - необґрунтованими.

Надаючи оцінку оскаржуваній у цій справі податковій вимозі від 29.06.2021 №0-2650 в іншій частині, а саме: в частині визначення належної до сплати пені у розмірі 9 019 735,31 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні від 09.02.1999 р. №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд вважає, що заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи - порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

Таким чином, оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності.

Порядок нарахування пені визначено у статті 129 ПК України. Зміна правового врегулювання даного питання відбувалось наступним чином.

Пунктом 129.1 статті 129 ПК України (у редакції, чинній до 01 січня 2017 року) було встановлено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається, зокрема: б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

За правилами підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Тобто наведена редакція статті 129 ПК України передбачала застосування фінансової санкції до платників податків у вигляді нарахування пені за весь період заниження податкового зобов`язання на суму такого заниження, оскільки платник весь період, коли не декларував та не сплачував податки, користувався коштами, які був зобов`язаний, але не сплатив до бюджету.

У зв`язку з прийняттям Закону України від 21 грудня 2016 року №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі - Закон №1797-VIII), який набрав чинності з 01 січня 2017 року, підпункту 129.1.1 пункту 129.1 викладений в такій редакції:

« 129.1. Нарахування пені розпочинається:

129.1.1 при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження)».

Відтак редакція норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, була змінена. Зокрема, за правилами підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня розпочинає нараховуватись з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Отже, за обставин, які склались у даній справі, право на нарахування пені виникло у контролюючого органу після проведення перевірки та оформлення її результатів. Наявність цієї обставини є обов`язковою умовою, за якої розпочинається процедура нарахування пені. Тому, нарахування пені має відбуватися саме за правилами норми статті 129 ПК України на момент застосування такої процедури.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27 листопада 2018 року у справі №822/2591/17, від 05 грудня 2019 року у справі №520/10442/18, від 11 лютого 2021 року у справі №825/1198/17, від 06 серпня 2021 року у справі №420/432/20.

Як вже зазначалося вище, у випадку донарахування платнику суми грошового зобов`язання за результатами перевірки, нарахування пені розпочинається з першого робочого дня, наступного саме за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання.

З аналізу норм ПК України вбачається, що пеня нараховується на суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір, але не сплатив у встановлені законодавством строки, та/або на суму штрафної (фінансової) санкції чи санкцій за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не сплачених платником у встановлені законодавством строки.

Суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності й взаємозв`язку та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Задля виконання судом зазначених завдань та перевірки правомірності нарахування контролюючим органом пені матеріали справи мають містити відповідний розрахунок пені.

Необхідність наявності такого розрахунку пені в матеріалах справи констатується Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 січня 2022 року у справі № 160/853/20 (адміністративне провадження № К/9901/14762/20), від 10 серпня 2021 року у справі № 520/18407/2020 (адміністративне провадження № К/9901/24622/21).

Суд зазначає, що ухвалою про відкриття провадження у цій справі від 26.08.2021 від відповідача були витребувані необхідні для розгляду справи докази, у тому числі, детальний розрахунок пені, нарахованої позивачеві за спірною вимогою.

Ухвалою суду від 05.10.2021 від Головного управління ДПС у Київській області було витребувано детальний обґрунтований розрахунок податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" з податку на прибуток та податку на додану вартість станом на 28.06.2021, з доданням доказів на підтвердження виникнення та наявності заборгованості.

Усною ухвалою суду від 26.10.2021 від відповідача було витребувано, серед іншого, нормативно обґрунтовані пояснення щодо нарахування пені.

Усною ухвалою суду від 31.05.2022 відповідачу було надано додатковий час для надання відповідного розрахунку пені.

Ухвалою суду від 16.06.2022 від Головного управління ДПС у Київській області було витребувано детальний розрахунок пені у сумі 9019735,31 грн., нарахованої Товариству з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" станом на 28.06.2021 та визначеної до сплати податковою вимогою Головного управління ДПС у м.Києві від 29.06.2021 №0-2650.

Ухвалою суду від 30.06.2022 від Головного управління ДПС у Київській області було повторно витребувано детальний розрахунок пені у сумі 9019735,31 грн., нарахованої Товариству з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" станом на 28.06.2021 та визначеної до сплати податковою вимогою Головного управління ДПС у м.Києві від 29.06.2021 №0-2650.

Усною ухвалою суду від 26.07.2022 відповідачу було надано додатковий час для надання відповідного розрахунку пені.

Однак, незважаючи на багаторазові вимоги суду щодо необхідності надання контролюючим органом детального розрахунку пені для перевірки обґрунтованості її нарахування, суду не був наданий відповідний розрахунок, з якого б вбачалася правомірність нарахування відповідачем пені у тій сумі, що була визначена спірною вимогою.

Так, суд зауважує, що первинно наданий відповідачем розрахунок пені (т.1, а.с.98-122) не підтверджує правомірність нарахування контролюючим органом пені у тій сумі, яка визначена спірною вимогою, оскільки не містить обґрунтування такого нарахування.

Зокрема, відповідачем не надано обґрунтування нарахування пені на окремі суми податку на додану вартість (7274 грн., 8333 грн., 36591 грн., 109597 грн., 37173 грн., 96293 грн., 151278 грн., 88031 грн., 106863 грн., 13819 грн., 103349 грн., 90427 грн., 6697 грн., 62528 грн., 152225 грн., 27053 грн., 53080 грн., 106238 грн., 156282 грн., 112601 грн.) та податку на прибуток (271663 грн., 624005 грн., 541928 грн.); підстави для визначення дати початку та кінця пені; алгоритм нарахування пені, який був застосований.

При цьому, суд звертає увагу на неправомірне визначення в наданому розрахунку кількості календарних днів заниження податкових зобов`язань, за які нараховується пеня:

- щодо податкового зобов`язання у сумі 7274 грн. вказаний період нарахування пені 31.12.2014-15.04.2021, що дорівнює 2298 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5949 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 8333 грн. вказаний період нарахування пені 17.12.2014-15.04.2021, що дорівнює 2312 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5963 календарних дня;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 36591 грн. вказаний період нарахування пені 18.02.2015-15.04.2021, що дорівнює 2249 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5900 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 109597 грн. вказаний період нарахування пені 01.07.2015-15.04.2021, що дорівнює 2116 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5767 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 37173 грн. вказаний період нарахування пені 22.06.2015-15.04.2021, що дорівнює 2125 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5776 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 96293 грн. вказаний період нарахування пені 31.07.2015-15.04.2021, що дорівнює 2086 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5737 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 151278 грн. вказаний період нарахування пені 22.06.2015-15.04.2021, що дорівнює 2125 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5776 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 88031 грн. вказаний період нарахування пені 31.08.2015-15.04.2021, що дорівнює 2055 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5706 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 106863 грн. вказаний період нарахування пені 20.10.2015-15.04.2021, що дорівнює 2005 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5656 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 13819 грн. вказаний період нарахування пені 01.12.2015-15.04.2021, що дорівнює 1963 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5614 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 103349 грн. вказаний період нарахування пені 31.12.2015-15.04.2021, що дорівнює 1933 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5584 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 90427 грн. вказаний період нарахування пені 08.12.2015-15.04.2021, що дорівнює 1956 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5607 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 6697 грн. вказаний період нарахування пені 01.02.2016-15.04.2021, що дорівнює 1901 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5552 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 62528 грн. вказаний період нарахування пені 31.05.2016-15.04.2021, що дорівнює 1781 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5432 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 152225 грн. вказаний період нарахування пені 01.07.2016-15.04.2021, що дорівнює 1750 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5401 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 27053 грн. вказаний період нарахування пені 01.08.2016-15.04.2021, що дорівнює 1719 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5370 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 53080 грн. вказаний період нарахування пені 31.08.2016-15.04.2021, що дорівнює 1689 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5340 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 106238 грн. вказаний період нарахування пені 03.10.2016-15.04.2021, що дорівнює 1656 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5307 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 156282 грн. вказаний період нарахування пені 31.10.2016-15.04.2021, що дорівнює 1628 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5279 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 112601 грн. вказаний період нарахування пені 01.12.2016-15.04.2021, що дорівнює 1597 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5248 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 271663 грн. вказаний період нарахування пені 12.03.2015-15.04.2021, що дорівнює 2227 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5878 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 624005 грн. вказаний період нарахування пені 11.03.2016-15.04.2021, що дорівнює 1862 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5513 календарних днів;

- щодо податкового зобов`язання у сумі 541928 грн. вказаний період нарахування пені 13.03.2017-15.04.2021, що дорівнює 1495 календарним дням, у той час як в розрахунку вказано 5146 календарних днів.

Обґрунтування здійснення такого розрахунку пені та його правомірність контролюючим органом не наведено.

Судом було неодноразово роз`яснено представнику відповідачів, що надання розрахунку пені із зазначенням: суми грошового зобов`язання, з несплатою якого пов`язано нарахування пені; періоду нарахування пені (з визначенням дати початку нарахування пені та дати закінчення такого нарахування); зазначенням облікових ставок НБУ, які при цьому використовувалися тощо є необхідною умовою для перевірки правомірності дій контролюючого органу, які є предметом судового оскарження.

З`ясувати ж у судових засіданнях алгоритм нарахування контролюючим органом пені та перевірити вихідні дані, які при цьому були використані, виявилося неможливим, оскільки представник відповідачів не зміг надати суду обґрунтовані відповіді на питання: щодо суми грошових зобов`язань, несплата яких стала підставою для нарахування пені, та податкових періодів, за які такі зобов`язання були нараховані; щодо підстав визначення періодів нарахування пені (кількості календарних днів заниження податкових зобов`язань, за які нараховується пеня), які в декілька разів відрізняються від фактичних обставин у справі; щодо причини визначення в якості дати закінчення нарахування пені 15.04.2021; щодо причини неврахування контролюючим органом обмежень (заборони) на нарахування пені на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Так, згідно з абзацом одинадцятим пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Як було вказано вище, відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У свою чергу, частиною дев`ятою статті 80 КАС України визначено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись вказаною нормою, враховуючи ненадання відповідачами без поважних причин витребуваного доказу детального розрахунку пені, суд вважає за можливе визнати доведеними ті обставини, про які зазначає позивач у своїй позовній заяві, а саме: щодо безпідставного та необґрунтованого нарахування контролюючим органом пені у розмірі 9 019 735,31 грн. на суми податкового зобов`язання з податку на прибуток та податку на додану вартість, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 04.12.2017 № та №.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв`язку з викладеним, протиправне нарахування податковим органом пені становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Найважливішою вимогою ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовані положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява № 33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І).

Частинами 1, 2 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За стандартами Європейського суду з прав людини під доступом до правосуддя розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France, пункт 36, 38) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги встановлені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що визначення контролюючим органом належної до сплати позивачем пені в розмірі 9 019 735,31 грн. відповідачем здійснено необґрунтовано, що є підставою для визнання протиправною та скасування спірної податкової вимоги Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 29.06.2021 №0-2650 в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" належної до сплати пені у розмірі 9 019 735,31 грн.

Водночас, стосовно позовних вимог про визнання неправомірними дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо нарахування пені в сумі 9007520,78 грн. за податковою вимогою №0-2650 від 29.06.2021 суд вважає за необхідне зазначити, що дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, в той час коли протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відтак, за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке визнане судом протиправним, суд зазначає, що оскаржувані дії поглинаються скасуванням прийнятого рішення, оскільки суб`єктом владних повноважень проявлено активну поведінку - прийнято рішення, у даному випадку: податкову вимогу №0-2650 від 29.06.2021.

У зв`язку з цим окреме визнання протиправними дій контролюючого органу по прийняттю такого рішення не призводить до поновлення порушеного права та не є ефективним способом захисту, враховуючи, що кінцевий результат таких дій суб`єкта владних повноважень у вигляді прийнятих ним рішень скасовується у судовому порядку.

Отже, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 25 651 грн. (2270,00 грн. за позовну вимогу немайнового характеру про оскарження дій відповідача; 22700 грн. за позовну вимогу майнового характеру про оскарження податкової вимоги; 681 грн. за подання заяви про забезпечення позову), що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

Враховуючи часткове задоволення позову, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, складає 16988,48 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 29.06.2021 №0-2650 в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" належної до сплати пені у розмірі 9 019 735,31 грн. (дев`ять мільйонів дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять п`ять грн. 31 коп.).

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" (ідентифікаційний код 35329851, адреса: 08161, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Київська, 1, офіс 4) судовий збір у розмірі 16988,48 грн. (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 48 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у місті Києві (ідентифікаційний код 43141267, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

У судовому засіданні 20.09.2022 були оголошено вступна та резолютивна частини рішення. Повний текст судового рішення був складений та підписаний 20.09.2022.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.