Справа № 640/13269/22
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 вересня 2022 року м. Київ № 640/13269/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

Приватного підприємства «Дубекспо»
до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
про стягнення коштів та інфляційних втрат, -
В С Т А Н О В И В:

Перевіркою системи КП "ДСС" встановлено, що через підсистему "Електронний суд" до суду19.08.2022 від Приватного підприємства «Дубекспо» (01004, м. Київ, вул. Горького, 5, корпус Б, код ЄДР: 36203336) надійшли матеріали, датовані 03.06.2022 із назвою «Позовна заява», звернуті до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська 11а, код ЄДР: 37993783), Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР ВП: 44116011), за якими заявник просить:

1) стягнути з Державного бюджету України на користь на користь ПП «Дубекспо» суму інфляційних втрат за період із 28.05.2019 по 08.10.2020 у розмірі 1729,92 грн., спричинених ГУ ДКСУ в м. Києві;

2) стягнути з Державного бюджету України на користь ПП «Дубекспо» суму за користування чужими коштами за період із 28.05.2019 по 08.10.2020 у розмірі 5 388,45, спричинених ГУ ДКСУ в м. Києві;

3) стягнути з Державного бюджету України на користь ПП «Дубекспо» суму упущеної вигоди за період із 28.05.2019 по 08.10.2020 у розмірі 14 166,36 грн.,) спричинених ГУ ДКСУ в м. Києві;

4) стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного Підприємства «Дубекспо» суму моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн., спричинених Головним управління Державного казначейства України в м. Києві;

5) стягнути з Головного управлінням Державної податкової служби у м. Києві на користь Приватного Підприємства «Дубекспо» суму інфляційних втрат за період із 01.07.2016 по 27.05.2019 у розмірі 55 772,77 грн.;

6) стягнути з Державного бюджету України на користь ПП «Дубекспо» суму за користування чужими коштами за період із 28.05.2019 по 08.10.2020 у розмірі 5 388,45 грн., спричинених ГУ ДКСУ в м. Києві;

7) стягнути з ГУ ДПС у м. Києві на користь ПП «Дубекспо» суму упущеної вигоди за період із 01.07.2018 по 27.05.2019 у розмірі 16 464,10 грн.;

8) стягнути з Державного бюджету України на користь ПП «Дубекспо» суму моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн., спричинених ГУ ДПС у м. Києві.

Позов пов`язаний з несвоєчасним бюджетного відшкодування податку на додану вартість на користь приватного підприємства «Дубекспо».

Ухвалою від 23.08.2022 матеріали із назвою «Позовна заява», подані засобами телекомунікаційного зв`язку через підсистему «Електронний суд», залишено без руху та надано строк на усунення недоліків запропонувати заявнику протягом десяти днів з дати отримання даної ухвали подати:

позовну заяву у паперовій формі (вигляді) відповідно до кількості учасників справи із викладенням предмету оскарження (предмету позову) відповідно до сутності позову, предмет якого має бути сформовано максимально чітко та зрозуміло, з урахуванням положень вимог ч. 1 ст. 5 КАС України ти із викладом обставин та обґрунтуванням порушених прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових, як того вимагає ч. 1, п.п. 4, 5 та 9 ч. 5 ст. 160 КАС України;

оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 2481,00 грн.;

заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом із обґрунтування поважності причин його пропуску та доказів поважності причин його пропуску.

07.09.2022 канцелярією суду зареєстровано клопотання про долучення доказу сплати судового збору та пояснення позиції підприємства, в якому заявник у поблажливій до суду формі зазначає про надання лише екземпляру позову для суду, роблячи послугу суду, зазначаючи, що ПП «Дубекспо» є модерновою установою та підтримує комунікацію за допомогою засобу потужної диджиталізації на кшталт Електронний суд.

Зазначає, що вони друкують повноцінний екземпляр для судді Кармазіна О.А. та надсилають поштою, звертаючи увагу на вихованість та ввічливість позивача.

Зазначає, що створення сприятливої поведінки не обов`язок позивача.

Щодо надання копії позовної заяви з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи, то позивач зазначив, що, ними направлено через Електронний суд екземпляри позову із додатками, що є належним фактом повідомлення. Звертає увагу суду, шо обов`язок повідомлення сторін ними дотримано.

Також загострює увагу на той факт, що підприємство обмежено у фінансових можливостях по витрачанню коштів у непередбачений спосіб, з огляду на що державні установи не повинні отримувати зиск від порушення прав підприємства та створювати додаткові перешкоди із фінансовим навантаженням, а доступ до правосуддя є гарантією на судовий захист.

Позивач також акцентує увагу судді Кармазіна О.А. на тому факті, що вони виявляють повагу і належну процесуальну поведінку, а відтак направляють один екземпляр для суду із метою опрацювання при прийняті рішення.

Також заявник зазначає, що вони не приймали участі у діючому складі суду, хоча неодноразово читали рішення, наприклад про умовні проценти на фінансову допомогу, а інші використовували при написанні своїх позовів. Відтак, як зазначає позивач, судом посіяно зерно знання, якими вони скористались та зазначає, що повага це взаємна річ. яка притаманна професійним сутяжникам.

Щодо вимоги суду про сплату судового збору, то заявник зазначив, що під час опрацювання позиції суду викладеної судом у пункті 2, їх установа звертається до доктрини «Суд знає закон», при використанні, якої вони описали обсяг претензій, а суд має обов`язок використати необхідні норми права, відтак позивач просить суд використати ті норми законодавства, які максимально захистять, а точніше покарають «буревісників неправди» із метою упередження подальшого порушення прав та охоронюваних інтересів ПП «Дубекспо» від свавілля Держава, в особі делегованих органів.

Загострюють увагу суду, на тому що адміністративний напрямок створено для судового захисту підприємств та громадян від Держави, з огляду на що позивач просить також застосувати норму ст. 2 КАСУ.

Позивач додає, що нами присвячено окремий розділ обґрунтуванню підстав «Моральна шкода за не правомірні дії ГУ ДПС у місті Києві та ГУ ДКС у місті Києві», з огляду на що просять суд повторно ознайомитись із мотивами та підставами для стягнення моральної шкоди.

Щодо сплати судового збору, то позивач зазначив, що ними надається платіжне доручення № 57 візі 03.09.2022 у сумі 2270,00 гри. та № 58 від 03.09.2022 в сумі 221,00 гри. у якості доказу сплати судового збору.

При цьому, заявник наголошує, що судом обраховано не вірний об`єкт справляння для судового збору. Не зважаючи на ціну позову 138 910,05 грн. Додає, що розрахункова частина є іншою, оскільки, до об`єкту справляння не входять:

14 166, 36 грн. (чотирнадцять тисяч сто шістдесят шість гривень 36 коп.) сума упущеної вигоди за період із 28.05.2019 по 08.10.2020.

16 464,10 грн. (шістнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири гривні 10 коп.) сума упущеної вигоди за період із 01.07.2018 по 27.05.2019;

40 000.00 грн. (сорок тисяч гривень) моральна шкода.

Додає, що міркування підтверджуються н. 2 ст.22 ЦКУ та до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», які у поєднанні наділяють зазначені вище суми, відтак, за твердженням позивача, розрахунок потрібно вести із суми 68 279.59 грн.*1.5 %.

Щодо строку звернення до суду, то позивач зазначив, що підприємство у розділі «Підсудність» зроблено опис, щодо судової тяганини, яка спіткала підприємство.

Повторює, що вони на початковому етапі звернулись до Господарського суду, однак їм було відмовлено у відкритті провадження із посиланням на підсудність.

Наголошує, що ними пройдено три ланки судової системи і нарешті постановою ВС від 17.02.2022 (оприлюднено 22.02.2022 року) по справі № 910/15096/21 винесено остаточне рішення, шо визначило підсудність за адміністративним судочинством, у зв`язку з чим, нами було здійснено звернення 03.06.2022.

За твердженням позивача, фактично із 22.02.2022 до 03.06.2022 пройшло менше шести місяців.

При цьому, заявник знову ж таки загострює увагу суду на тому, що позов носить грошове наповнення і на нього не розповсюджується «присікательний» термін, оскільки, на думку заявника, строк звернення до суду складає три роки.

Додає, що вони звертаються до суду із клопотанням про відлік строку на звернення до адміністративного суд із 22.02.2022, як дати, що визначена остаточним рішенням касаційного суду від 17.02.2022 по справі № 910/15096/21, яким визначено підсудність за судами адміністративної юрисдикції. Одночасно звертає увагу суду, що із 24.02.2022 введено військовий стан.

Відтак позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити строк звернення до суду з даним позовом.

Перевіряючи усунення позивачем недоліків позовної заяви та виконання вимог ухвали суду від 23.08.2022 про залишення матеріалів без руху у повному обсязі та, перевіряючи чи достатньо підстав для відкриття провадження за поданими, на усунення недоліків, матеріалами, суддя виходить з наступного.

1. Щодо подання позовної заяви у паперовій формі (вигляді) відповідно до кількості учасників справи.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 9. ст. 18 КАС України суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до п. 113 розділу V «Перехідні положення» Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яке затверджено Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 до забезпечення початку функціонування ВСІХ підсистем (модулів) ЄСІТС справи розглядаються (формуються та зберігаються) в паперовій формі, а документи, що надійшли до суду в електронній формі роздруковуються за наявності такої можливості у судді. У зв`язку з відсутністю такої можливості, що є загальновідомим внаслідок неналежного фінансування судів, документи, відповідно, подаються до суду у паперовій формі.

Відповідно до п/п. 15.1, 15.3. пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України:

подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі;

розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі.

Посилаючись на певну практику позивач не враховує, що вищезгадане положення затверджене 17 серпня 2021, а відтак наведена практика не є співставною з нормативним регулюванням процесу з 17.08.2021.

При цьому, ч. 1 ст. 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Положення КАС України відносно даної ситуації не передбачають направлення копій позову самостійно позивачем. Направлення таким чином копій позову не є виконанням процесуального закону.

Відтак, позивач при зверненні до суду з даним позовом зобов`язаний був надати суду позовну заяву з доданими до неї документами для суду з копіями такої позовної заяви з додатками до неї відповідно до кількості учасників справи у паперовому вигляді, як того вимагає ч. 1 ст. 161 КАС України, у її взаємозв`язку з положеннями ч. 9. ст. 18 КАС України та ч. 2 ст. 160 КАС України, п/п. 15.1, 15.3. пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України та п. 113 розділу V «Перехідні положення» Положення № 1845/0/15-21.

Між тим, позивачем надано суду лише оригінал позову з додатками в одному екземплярі, тобто для суду, а відтак не надано копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи, у зв`язку з чим вимоги ухвали суду від 21.08.2022 в цій частині позивачем не виконані, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 161 КАС України.

Щодо посилання позивача у клопотанні, наданому на усунення недоліків на те, що підприємство обмежено у фінансових можливостях по витрачанню коштів у непередбачений спосіб, з огляду на що державні установи не повинні отримувати зиск від порушення прав підприємства та створювати додаткові перешкоди із фінансовим навантаженням, а доступ до правосуддя є гарантією на судовий захист, то суддя звертає увагу заявника на ч. 1 ст. 3 КАС України, яка передбачає, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, порядок здійснення судочинства встановлений, у тому числі ч. 1 ст. 161 КАС України (в частині для подання позовних заяв), а відтак, саме Закон покладає на особу (юридичну чи фізичну), яка звертається до суду та яка не є суб`єктом владних повноважень, обов`язок подавати позовну заяву з її копією та доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи, що вочевидь не є не передбачуваним способом звернення до суду та не наділяє суд зиском від порушення прав заявника, що вочевидь свідчить відсутність створення будь-яких перешкод та додаткових тягарів на особу, яка звертається до суду.

При цьому, навіть на підтвердження власних тверджень, заявник не надає навіть власних доказів надіслання позивачем екземплярів позовів із додатками відповідачам, про що позивач наголошує у такому клопотанні.

Що ж стосується викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, то суддя знову ж таки зазначає, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, заявник посилається виключно на норми цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, тоді як у позовній заяві позивач зазначає про те, що вказані норми цивільного законодавства поширюються на будь-які цивільно-правові відносини.

Тоді як відповідно до ч. 1 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з п.п. 4, 5 та 9 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Тобто, вказані норми покладають на заявника обов`язок викладення обставин та обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача з боку суб`єкта владних повноважень.

При цьому, недопустимим є образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у позовних заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників, про що судом була звернута увага заявника в ухвалі без руху на недопустимості зневажливих та особистих образливих висловлювань в бік відповідачів.

Між тим, позивачем у позовній заяві так і не обґрунтовано, які саме рішення, дії чи бездіяльність призвели до порушення прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, в ухвалі без руху була звернута увага на те, що у описовій частині позовної заяви заявник визначає Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, в якості третьої особи, тоді як у вступній частині позовної заяви зазначену особу позивач визначає в якості відповідача, що також потребувало уточнень із визначенням належного статусу Головному управлінню Державної казначейської служби України в м. Києві, однак вказані недоліки позовної заяви так і не були усунуті позивачем, що також свідчить про невиконання вимог ухвали суду від 23.08.2022 про залишення позовної заяви без руху.

2. Щодо вимоги про сплату судового збору, в якій заявник зазначає про те, що судом не вірно обраховано об`єкт справляння для судового збору, який складає 138 910,05 грн., то суддя звертає увагу заявника на те, що у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідачів кошти у розмірі 138 910,05 грн., а також у такій позовній заяві, позивач, на виконання вимог п. 3 ч. 5 ст. 160 КАС України, зазначає ціну позову, яка і становить 138 910,05 грн., яка включає в себе, у тому числі 14 166, 36 грн. суму упущеної вигоди за період з 28.05.2019 по 08.10.2020, суму упущеної вигоди у розмірі 16 464,10 грн. за період з 01.07.2018 по 28.05.2019 та 40 000 грн. моральної шкоди.

При цьому, щодо сплати судового збору у тому числі за вимоги про стягнення моральної шкоди, то суддя звертає увагу заявника на наступне.

Частиною 5 статті 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зміст цієї норми вказує на те, що вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача. За такого правового врегулювання, вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка їй передує, такий платіж сплачується. Проте, слід врахувати, що до адміністративного позову не було додано судового рішення, яким, станом на дату подання позовної заяви, було б визнано протиправною бездіяльність відповідачів і на підставі чого позивачем заявлялася б вимога про відшкодування шкоди, завданої такою бездіяльністю.

Крім цього, наведене законодавче положення поширюється лише на вимогу, яка визначена пунктом 6 частини першої статті 5 КАС України (стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю), тоді як подана у даній справі позовна заява містить й інші позовні вимоги (про стягнення коштів та інфляційних втрат), застережень щодо відсутності обов`язку справляння судового збору з якої Закон України «Про судовий збір» не містить.

Так, згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб, а тому, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою.

Тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди, що визначена у грошовому вимірі та складає ціну матеріальних вимог, є майновою вимогою, а тому, судовий збір підлягає стягненню як за вимоги майнового характеру.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20 грудня 2021 року у справі №460/6537/20, в ухвалі від 17.11.2021 у справі № 460/8517/20, в ухвалі від 08 листопада 2019 року у справі № 400/100/19 (К/9901/29662/19) та постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (61-2367св18), в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 202/507/20 (2-а/202/31/2020), в ухвалах від 16 березня 2020 року у справі № 9901/64/20, від 15 січня 2020 року у справі № 826/12286/15, від 30 липня 2020 року у справі № 9901/194/20.

При цьому, суддя звертає увагу заявника на те, що пільги щодо сплати судового збору передбачені ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тоді як відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати передбачені ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, ні ст. 5, ні ст. 8 Закону України «Про судовий збір» не містить жодних пільг, які б надали суду можливість пересвідчить у тому, що за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення упущеної вигоди, заявники звільняються від сплати судового збору, що вочевидь свідчить про помилковість доводів позивача про те, що за звернення до суду з позовом в частині заявлених вимог про стягнення упущеної вигоди за період з 28.05.2019 по 08.10.2020, суму упущеної вигоди у розмірі 16 464,10 грн. за період з 01.07.2018 по 28.05.2019, не підлягає сплаті судовий збір.

3. Щодо строку звернення до суду, то суддя звертає увагу на те, що згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як зазначає позивач у позовній заяві: «фактично, ставши на слизький шлях неправоти, але одночасно розуміючи, що невідворотність покарання, яке їх беззаперечно поглине - здали свої позиції. Шлях у термін 5 років був здоланий, незважаючи на об`єднані потуги стійкого угруповання відповідачів, а саме державних органів. Нарешті зустріч ПП «Дубекспо» із коштами по виконавчому листу відбулась 08.10.2020»

Тобто, рішення суду від 30.11.2015 у справі № 826/20661/15 фактично виконано 08.10.2020, натомість до суду з даним позовом позивач звернувся лише 03.06.2022, тобто із значним пропуском шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Посилання позивача у клопотанні, наданого на усунення недоліків на те, що вірним строк для обрахунку звернення до суду, є три роки, а відтак, як стверджує позивач ним не пропущений такий строк, є помилковим, оскільки у такому клопотанні позивач не конкретизує статтю та не конкретизує Закон, якими встановлено такий строк звернення до адміністративного суду. У такому клопотанні позивач лише зазначає, що трирічний термін для типу таких спорів є Цивільне законодавство, яке не регулює здійснення адміністративного судочинства.

В той же час, суддя звертає увагу заявника на те, що цивільне законодавство регулює, зокрема, строки звернення до суду цивільної юрисдикції з позовами, що виникають у сфері цивільно-правових відносин, а відтак не поширюються на юрисдикцію адміністративного судочинства, порядок щодо розгляду якого, у тому числі строк звернення до суду, регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Варто зауважити, що не дивлячись на те, що позивач наголошує на тому, що строк звернення до суду не пропущений та становить три роки, останній все ж таки просить суд поновити підприємству строк звернення до суду з даним позовом, в обґрунтування поважності пропуску якого позивач наголошує на тому, що звернуся до Господарського суду м. Києва з даним позовом, однак ухвалою господарського суду від 04.11.2021 у справі № 910/15096/21, відмовлено у відкритті провадження у справі, яку залишено без змін постановою від 16.12.2021 Північного апеляційного господарського суду та постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 17.02.2022.

Між тим, суддя звертає увагу на те, що, по-перше, як видно з Єдиного державного реєстру судових рішень за № 910/15096/21 до Господарського суду м. Києва позивач звернувся у вересні 2021 року, оскільки ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.09.2021 у справі № 910/15096/21 позовну заяву позивача залишено без руху. Тобто, позивач звернувся до господарського суду також із пропуском шестимісячного строку звернення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України, оскільки такий строк почав свій відлік 08,10.2020 та сплив 09.04.2021. При цьому, матеріали позовної заяви не містять жодних доказів наявності поважних причин пропуску підприємством строку звернення до господарського суду, пропуск щодо якого складає більше 5 (п`яти) місяців.

По-друге, звернення до суду господарської юрисдикції з позовом, який має публічно-правовий спір, вочевидь не може свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду з таким позовом до суду адміністративної юрисдикції.

В контексті наведеного слід зазначити, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Суд звертає увагу позивача на те, що дотримання строку звернення до суду, не є формальним ставленням суду до учасників справи. Ігнорування або неправильне застосування строків звернення до суду, призведе до порушення принципу правової визначеності, як складової верховенства права та, відповідно не забезпечення належного відправлення правосуддя.

Варто також акцентує увагу на тому, що відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Слід повторно звернути увагу заявника на те, що завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. У разі порушення такого строку та недотримання принципу юридичної визначеності зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що такий строк звернення до суду може бути обмеженим.

Суддя звертає увагу заявника на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у разі недотримання яких та не усунення недоліків такої позовної заяви, суд вправі повернути таку позовну заяву заявнику.

Допущення заявником суттєвих помилок в оформленні позовної заяви, а також їх не усунення після залишення позовної заяви без руху, є створенням для адміністративного суду перепон, які унеможливлюють відкриття провадження в адміністративній справі та відправлення належного правосуддя.

В контексті останнього також слід врахувати, що поданий екземпляр позову вочевидь не відповідає вимогам ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів». Як приклад, пункту 6.2., відповідно до якого бланки документів повинні мати такі поля у міліметрах: 30 - ліве; 10 - праве; 20 - верхнє та нижнє. У даному ж випадку поданий документ представляє собою набір невеличких блочків тексту на папері, "розірвані" таблиці, 10 розміру шрифту, з наданих копій, наприклад договору № 1, неможливо встановити текст документу, у т.ч. наявність підписів, печаток, що, крім іншого, не дозволяє формувати судову справу відповідно до правил у системі судоустрою та є проявом неповаги до суду.

Таким чином, враховуючи вищевказане та беручи до уваги, невиконання у повному обсязі вимог ухвали суду від 23.08.2022 про залишення позовної заяви без руху, суддя приходить до висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк;

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 123, 160, 169, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у клопотанні, наданому на усунення недоліків позовної заяви в частині поновлення строку звернення до суду, визнати неповажними.

2. Відмовити позивачу у поновлені строку звернення до суду з даним позовом.

3. Позовну заяву повернути позивачу.

4. Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Копія позовної заяви залишається в суді.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Днем вручення процесуальних документів в електронній формі є день отримання судом повідомлення про доставлення документів на офіційну електронну адресу особи (п. 2 ч. 6 ст. 251 КАСУ), якою є (п. 5.8. Положення про ЄСІТС від 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21): сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів або адреса електронної пошти, з якої надійшли до суду документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом (п. 111 «Перехідні положення»).

Відповідно до ч. 7 ст. 169 КАС України ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293 -- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до приписів статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.А. Кармазін