Справа № 480/2381/22
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 вересня 2022 року Справа № 480/2381/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача (Міністерства юстиції України) - Лютого М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2381/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та наказу,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до відповідачів: Міністерства юстиції України (відповідач-1), Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України (відповідач-2) в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 17.01.2022р. №144/7 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення», яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 22.12.2021 р., оформлене протоколом № 79.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Постановою від 26.08.2021 приватним виконавцем Журид С.М. було відкрито виконавче провадження №66620693 з примусового виконання виконавчого напису від 15.06.2021 № 168515, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованості за кредитним договором у розмірі 9712,50 грн.
17.09.2021р. боржниця ОСОБА_2 подала скаргу (а.с.161) до Міністерства юстиції України на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Журида С.М. У скарзі було зазначено, що виконавче провадження відносно неї відкрито приватним виконавцем не за місцем виконання рішення. При цьому скаржниця звернула увагу, що при здійсненні виконавчого провадження приватний виконавець наклав арешт на її кошти, які містяться на рахунку, призначеному для отримання соціальних виплат, та повідомила, що постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про арешт коштів вона не отримувала. Також ОСОБА_2 зазначала, що приватним виконавцем не було надано відповіді на її звернення.
На підставі зазначеної скарги Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Журида С.М. щодо здійснення виконавчого провадження № 66620693.
За результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) складена довідка від 01.11.2021 р., згідно з якою було зроблено висновок, що при здійсненні виконавчого провадження №66620693 приватний виконавець припустився порушень низки вимог законодавства про виконавче провадження. В подальшому, 22.12.2021р. на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців було ухвалено рішення про задоволення подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на один місяць.
Позивач вважає таке рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців незаконним і необґрунтованим, просить суд скасувати його. На думку позивача, рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців стосовно приватного виконавця ОСОБА_1 ухвалено з порушенням процедурних і змістовних вимог щодо змісту відповідних рішень.
Зокрема, позивач просить суд врахувати, що відповідачем не було взято до уваги той факт, що 10.12.2021р. скаржниця ОСОБА_2 написала й надіслала до Міністерства юстиції України заяву про залишення без розгляду своєї скарги на дії приватного виконавця. Не зважаючи на дану обставину, Дисциплінарною комісією приватних виконавців було прийнято відповідне оскаржуване рішення. Крім цього, позивач звертає увагу суду на те, що відповідач припустився процедурних порушень Дисциплінарної комісії приватних виконавців під час ухвалення рішення про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.
Так, Дисциплінарною комісією при прийнятті рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення не було враховано обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року (чч. 3, 4, 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
Крім цього, позивач зазначає, що його неналежним чином було повідомлено про час і місце засідання проведення засідання комісії . Так, відповідно до п. 25 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців Приватний виконавець, щодо якого внесено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, повідомляється про дату, час і місце проведення засідання не пізніше ніж за 5 днів до проведення засідання Дисциплінарної комісії рекомендованим поштовим відправленням або на електронну адресу, зазначену в Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Однак, як стверджує позивач, він отримав сповіщення про засідання комісії на свою електронну адресу лише 16 грудня 2021 р. о 17.43 год. (засідання було призначено на 22.12.2021р.), що становить менше, ніж 5 робочих днів до дати проведення відповідного засідання. Позивач не заперечує, що він був присутній на засіданні комісії, однак вважає, що зазначена обставина позбавила приватного виконавця Журида С.М. права на належну підготовку до засідання Дисциплінарної комісії.
Також, позивач просить суд врахувати, що після прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , деяку члени Дисциплінарної комісії приватних виконавців ОСОБА_3 і ОСОБА_4 надали Окрему думку до рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 22.12.2021, у змісті якої висловився відносно безпідставності рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.
Окрім того, як вважає позивач, під час засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців мало місце неповне і необ`єктивне дослідження обставин справи, а також упереджене ставлення до приватного виконавця Журида С.М. Зокрема, позивач зазначає, що комісією не були досліджені матеріали виконавчого провадження № 6662069; не були оголошені письмові пояснення приватного виконавця ОСОБА_1 ; членами Комісії не надано самостійної оцінки діям приватного виконавця ОСОБА_1 , натомість всі обвинувачення зводяться до цитування подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 від 16.12.2021р.; не було доведено наявність причинного зв`язку між діями приватного виконавця ОСОБА_1 й негативними наслідками, які настали б для боржника у виконавчому провадженні; не був врахований факт того, що боржниця у виконавчому проваджені № 66620693 ОСОБА_2 відкликала свою скаргу на дії приватного виконавця 10.12.2021р., тобто до засідання Комісії, яке мало місце 22.12.2021р. Також, членами Комісії не був врахований факт того, що виконавче провадження №66620693 було завершено 14.12.2021 р. (тобто до засідання Комісії, яке мало місце 22.12.2021р.) на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; не всі присутні члени Комісії надали власну оцінку дій приватного виконавця ОСОБА_1 під час засідання Комісії; не було встановлено наявність у діях приватного виконавця ОСОБА_1 всіх істотних ознак дисциплінарного проступку. Все це, як вважає позивач, призвело до ухвалення невмотивованого рішення стосовно позивача. Змістовний аналіз обвинувачень приватного виконавця ОСОБА_1 , висунутих Міністерством юстиції України в поданні від 16.12.2021р., на переконання позивача, свідчать про їх безпідставність та недоведеність.
Позивач вважає важливим той факт, що сторонами виконавчого провадження дії приватного виконавця Жури да С.М. у виконавчому провадженні № 66620693 не оскаржувались в судовому порядку, його рішення не скасовувалися судом в порядку судового контролю.
Провадження у даній адміністративній справі було відкрито Сумським окружним адміністративним судом відповідно до ухвали суду від 11.05.2022р. Справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву.
02.06.2022р. відповідачем - Міністерством юстиції України було подано відзив (а.с.128-137) в якому відповідач просив розгляд справи здійснювати за участю відповідачів.
Відповідно до ухвали суду від 03.06.2022р. справу було призначено до розгляду в порядку загального провадження та призначено справу до розгляду.
У відзиві відповідач -1 зазначив, що вимоги позивача не визнає, позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими.
Так, підставою для перевірки позивача та в подальшому притягнення його до дисциплінарної відповідальності стало надходження до Міністерства юстиції України скарги ОСОБА_2 від 17.09.2021. У скарзі ОСОБА_2 зазначалось, що виконавче провадження відносно неї відкрито приватним виконавцем не за місцем виконання рішення. При цьому скаржниця звернула увагу, що при здійсненні виконавчого провадження приватний виконавець наклав арешт на її кошти, які містяться на рахунку призначеному для отримання соціальних виплат, та повідомила, що постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про арешт коштів вона не отримувала. Також ОСОБА_2 зазначала, що її звернення залишені приватним виконавцем без розгляду.
Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Управління) відповідно до статті 34 Закону № 1403, пунктів 19, 26 розділу III Порядку проведення перевірок проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журида С.М. щодо здійснення виконавчого провадження № 66620693. За результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Управлінням складена довідка від 01.11.2021, в якій визначено склад порушень Позивача при здійсненні виконавчого провадження № 66112429, зокрема було виявлено порушення ч.2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон 1403-VIII ), частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) щодо прийняття до виконання виконавчого документа за місцем його виконання; пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону щодо повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання у разі якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання рішення; пункту 3 частини другої статті 18 Закону щодо розгляду в установлені законом строки заяв та клопотань сторін виконавчого провадження; частини першої статті 28 Закону щодо направлення документів виконавчого провадження.
По іншим питанням, зазначеним у скарзі ОСОБА_2 порушень приватним виконавцем вимог законодавства перевіркою не встановлено.
Враховуючи викладене, керуючись частиною сьомою статті 34, пунктом 4 частини другої статті 38 Закону №1403 Міністерством внесено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності Позивача.
Відповідач-1 зазначає, що дисциплінарним проступком приватного виконавця у відповідності до Закону № 1403, зокрема є невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.
Відповідно до подання Міністерства за результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки виявлені порушення вимоги законодавства у діяльності Позивача щодо здійснення виконавчого провадження. Як стверджує відповідач, рішення Комісії прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин дисциплінарної справи, а отже твердження Позивача щодо неврахування його пояснень не відповідає дійсності. Вважає, що позовні вимоги безпідставними та такими що ґрунтуються на суб`єктивному трактуванні Позивачем норм законодавства. Перевірка та розгляд Подання були проведенні у відповідності до приписів Закону № 1403, а відтак рішення Комісії від 22.12.2021 № 79 та наказ Міністерства про застосування до Позивача дисциплінарного стягнення є такими що не підлягають скасуванню.
17.07.2022р. позивачем було подано відповідь на відзив (а.с.215-224), в яких позивач наголошує на тому, що основним аргументом Міністерства юстиції щодо необхідності притягнення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є факт відкриття ним виконавчого провадження та факт здійснення виконавчих дій не за місцем виконання рішення, яке передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Однак, позивач звертає увагу суду на те, що прямого порушення чинного законодавства приватним виконавцем Журидом С.М. допущено не було. Так, просить врахувати, що місце виконання рішення визначено у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно частин 1, ст. 24 цього Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем п р о ж и в а н н я, перебування, роботи боржника а б о за місцезнаходженням його м а й н а . Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Отже, чинна редакція Закону України «Про виконавче провадження» не містить такого обмеження щодо прийняття до виконання виконавчого документа саме за місцем р е є с т р а ц і ї боржника-фізичної особи. А тому підстави вважати, що приватний виконавець Журид С.М. порушив вимоги закону при відкритті виконавчого провадження № 66620693, відсутні.
Крім цього, позивач зазначає, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням м а й н а боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Така довідка, на переконання приватного виконавця Журид С.М., є н а л е ж н и м доказом знаходження грошових коштів, тобто майна боржника, на рахунку боржника у м. Києві, тобто в АБ «Приватбанк», тобто в межах виконавчого округу приватного виконавця Журида С.М., яким є місто Київ.
Крім цього, позивач наводить судову практику яка свідчить про те, що приписи Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень не містять заборони щодо відкриття приватними виконавцями виконавчих проваджень за місцем знаходження грошових коштів боржника, а лише вимагає обґрунтовувати відповідні дії приватних виконавців.
Отже, на переконання позивача ним не було допущень порушень законодавства при відкритті виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 та при вчиненні виконавчих дій.
При цьому, не зважаючи на твердження позивача про відсутність будь-яких порушень у своїй діяльності, позивач неодноразово зазначає про малозначність його проступку та відсутність негативних наслідків від дій приватного виконавця Журида С.М. в даному виконавчому провадженні.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та мотиви викладені у позовній заяві та в запереченнях на відзив та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача-1 просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з урахуванням обставин. викладених у позовній заяві.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача-1, дослідивши наявні докази у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Як свідчить з матеріалів справи, відповідно до Постанови від 26.08.2021 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №66620693 з примусового виконання виконавчого напису від 15.06.2021 № 168515, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованості за кредитним договором у розмірі 9712,50 грн. (а.с.87).
У виконавчому написі та заяві стягувача про примусове виконання рішення стягувачем була зазначена адреса реєстрації боржника: АДРЕСА_1 , а адреса проживання АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні позивач - Приватний виконавець Журид С.М. зазначив, що жодних дій для перевірки достовірності даних щодо адреси проживання та/або боржника він не вчиняв, оскільки вчинення таких заходів не передбачено чинним законодавством.
При цьому, у виконавчому написі та заяві стягувача про примусове виконання рішення було зазначено д в і адреси боржника:
- адреса р е є с т р а ц і ї боржника : АДРЕСА_1 ;
- адреса п р о ж и в а н н я : АДРЕСА_2 .
Не зважаючи на наявність інформації щодо адреси реєстрації боржника, приватний виконавець Журид С.М. взяв до уваги саме інформацію щодо адреси проживання боржника - АДРЕСА_2 (яка була зазначена в заяві стягувача і нічим іншим не була підтверджена).
26.08.2021р. приватним виконавцем була винесена постанова про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні № 66620693 - 400грн. (а.с.88).
26.08.2021р. приватним виконавцем була винесена постанова про стягнення з боржника у виконавчому провадженні № 66620693 основної винагороди в сумі 971,25грн. (а.с.102).
03.09.2021р. приватним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 66620693 (а.с.188).
14.12.2021р. приватним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 66620693 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) (а.с.89).
При цьому, ще до закриття виконавчого провадження, а саме - 17.09.2021р. боржниця ОСОБА_2 подала скаргу до Міністерства юстиції України на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Журида С.М. У скарзі було зазначено, що виконавче провадження відносно неї відкрито приватним виконавцем не за місцем виконання рішення. При цьому скаржниця звернула увагу, що при здійсненні виконавчого провадження приватний виконавець наклав арешт на її кошти, які містяться на рахунку, призначеному для отримання соціальних виплат, та повідомила, що постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про арешт коштів вона не отримувала. Також ОСОБА_2 зазначала, що її звернення залишені приватним виконавцем без розгляду.
На підставі зазначеної скарги Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Журида С.М. щодо здійснення виконавчого провадження № 66620693.
За результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) складена довідка від 01.11.2021 р., згідно з якою при здійсненні виконавчого провадження № 66620693 приватний виконавець припустився порушень низки вимог законодавства про виконавче провадження (а.с.83-86).
На підставі вказаної довідки 16.12.2021 р. Міністерство юстиції України внесло до Дисциплінарної комісії приватних виконавців подання про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (а.с.97-100).
В поданні зазначається, що приватний виконавець Журид С.М. під час здійснення виконавчого провадження № 66620693 порушив вимоги Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо прийняття до виконання виконавчого документа за місцем його виконання; Закону України «Про виконавче провадження» щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у разі якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання рішення; щодо розгляду в установлені законом строки заяв та клопотань сторін виконавчого провадження; щодо направлення документів виконавчого провадження.
22.12.2021р. на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців ухвалено рішення про задоволення подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на один місяць.
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, який є предметом розгляду у даній справі, оскільки не погоджується з висновками Міністерства юстиції України які викладено у поданні до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до відповідальності. Вважає рішення прийняте 22.12.2021р. на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців ухвалено рішення про задоволення подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на один місяць протиправним. Відповідно, вважає безпідставним та протиправним і просить скасувати наказ Міністерства юстиції України від 17.01.2022р. № 144/7 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» (а.с.71), яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 22.12.2022 р., оформлене протоколом № 79 (а.с.90-95).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:
Згідно із статтею 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403), Міністерство здійснює контроль за діяльністю приватного виконавця шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством.
Частиною третьою статті 34 Закону №1403 встановлено, що позапланові перевірки проводяться, зокрема на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
Комісія, відповідно до статті 39 Закону № 1403, утворюється при Міністерстві для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.
Вказаною нормою Закону №1403 та Положенням про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства від 27.11.2017 № 3791/5 (далі - Положення) визначено, що Комісія відповідно до покладених на неї завдань:
- розглядає подання Міністерства, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності;
- у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству чи Раді приватних виконавців України;
- приймає рішення на підставі подання Міністерства чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
Так, на підставі скарги ОСОБА_2 від 17.09.2021, Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відповідно до статті 34 Закону № 1403, пунктів 19, 26 розділу III Порядку проведення перевірок проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журида С.М. щодо здійснення виконавчого провадження № 66620693.
У скарзі ОСОБА_2 зазначалось, що виконавче провадження відносно неї відкрито приватним виконавцем н е з а м і с ц е м в и к о н а н н я рішення. При цьому скаржниця вказала, що при здійсненні виконавчого провадження приватний виконавець наклав а р е ш т на її кошти, які містяться на рахунку призначеному для отримання соціальних в и п л а т, та повідомила, що постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про арешт коштів вона н е о т р и м у в а л а. Також ОСОБА_2 зазначала, що її звернення залишені приватним виконавцем б е з ро з г л я ду.
За результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Управлінням складена довідка від 01.11.2021, згідно з якою Позивач при здійсненні виконавчого провадження № 66112429 порушив вимоги:
- частини другої статті 25 Закону № 1403, частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) щодо прийняття до виконання виконавчого документа за місцем його виконання;
- пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону щодо повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання у разі якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання рішення;
- пункту 3 частини другої статті 18 Закону щодо розгляду в установлені законом строки заяв та клопотань сторін виконавчого провадження;
- частини першої статті 28 Закону щодо направлення документів виконавчого провадження.
По іншим питанням, зазначеним у скарзі ОСОБА_2 порушень приватним виконавцем вимог законодавства перевіркою не встановлено.
Враховуючи викладене, керуючись частиною сьомою статті 34, пунктом 4 частини другої статті 38 Закону № 1403 Міністерством внесено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності Позивача.
Стосовно заяви ОСОБА_2 від 10.12.2021 з якої вона звернулась до Міністерства юстиції України про залишення її скарги (на існування якої вказує позивач в обґрунтування безпідставності притягнення його до відповідальності), слід зазначити, що дана заява не може бути взята судом до уваги, яка підстава для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходячи з наступного:
Згідно частини першої статті 40 Закону № 1403 та пункту 3 Положення Комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення. Вказана норма є імперативною та не надає права Комісії вчиняти на власний розсуд - розглядати подання чи ні.
Так, згідно із вимогами Закону № 1403 та Положення Комісія відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, розглядає подання Міністерства, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
Отже, відповідно до Закону № 1403 та Положення Комісія розглядає подання Міністерства з приводу порушень, які були встановлені перевіркою, а не скаргу боржника.
Крім того, довідка про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 за скаргою ОСОБА_2 складена 01.11.2021, а заява про залишення відповідної скарги без розгляду датована 10.12.2021, тобто через один місяць після проведення перевірки.
Щодо даної обставини , суд вважає обґрунтованим посилання відповідача на позицію Верховного Суду, яку викладено у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 по справі №320/1771/19 в якій зазначено, що на відміну від судового контролю за виконанням судових рішень, який має на меті поновлення порушеного права учасника виконавчого провадження, зокрема шляхом скасування рішення приватного виконавця, наслідком відомчого контролю за діяльністю приватного виконавця є застосування заходів дисциплінарного впливу, призначенням яких є превентивна функція.
Відтак, застосування Комісією дисциплінарного стягнення має на меті запобігання повторного порушення приватним виконавцем вимог законодавства, що призведе до відсутності порушень прав третіх сторін.
Щодо наявності порушень чинного законодавства в діях Позивача, під час розгляду справи та в письмових обґрунтуваннях своєї позиції, позивач стверджує, що висновки Комісії в оскаржуваному рішенні не містять ознак дисциплінарного проступку. Проте, таке твердження є необґрунтованими та спростовується наступним.
Як вже зазначалося вище, Постановою від 26.08.2021 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 66620693 з примусового виконання виконавчого напису від 15.06.2021р. №168515, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованості за кредитним договором у розмірі 9712,50 грн.
Перевіркою встановлено, що у виконавчому написі та заяві стягувана про примусове виконання рішення зазначена а д р е с а р е є с т р а ц і ї боржника: АДРЕСА_1 , та адреса проживання: АДРЕСА_2 .
З огляду на це слід зазначити, що відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону № 1403 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до цього Закону знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
При цьому, місце виконання рішення визначено статтею 24 Закону, частиною другою якої встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи а б о за місцезнаходженням майна боржника.
Згідно з відомостями Єдиного реєстру приватних виконавців України приватний виконавець здійснює свою діяльність у виконавчому окрузі міста Києва.
Варто зауважити, що місце проживання боржниці вказане у виконавчому написі відноситься до території виконавчого округу приватного виконавця.
При цьому слід звернути увагу, що за змістом постанови від 15.07.2021 у справі № 380/9335/20, Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду було сформовано низку правових висновків:
- приватний виконавець є особою, уповноваженою державою на примусове виконання рішень, тобто є суб`єктом владних повноважень, на дії якого поширюються вимоги, встановлені статтею 2 КАС України;
- факт р е є с т р а ц і ї особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є о ф і ц і й но ю а д р е с ою , а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне л и с т у в а н н я, а також вчинятимуться й інші юридичні ді ї , що пов`язані з місцем її проживання;
- частина друга статті 24 Закону пов`язує місце виконання рішення приватним виконавцем з ф а к т и чн и м місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходженням боржника - юридичної особи, а не з адресою, зазначеною у виконавчому документі;
- незареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, в силу відсутності в нього о ф і ц і й н ог о характеру, має бути повідомлено с а м о ю особою (що відповідатиме принципу вільного вибору місця проживання,
- встановленому Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні») або підтверджено належним чином з урахуванням принципу офіційного з`ясування обставин, оскільки просте зазначення будь-якої адреси без перевірки відповідних обставин не робить цю адресу саме адресою місця проживання особи у розумінні вказаного Закону;
- виконавець має р е а л ь ну можливість п е р е в і р и т и місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись;
- відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності;. справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону № 1403 та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень;
- нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком п о р у ш е н н я п р а в б о р ж н и к а , що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Верховний Суд наголосив, що відсутність прямої вказівки в Законі на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, визначення місця виконання виконавчого документа щодо боржника - фізичної особи має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ виконавця.
Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Положення цієї норми поширюється на приватного виконавця, оскільки відповідно до частини першої статті 16 Закон № 1403 приватний виконавець уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень.
Також слід зазначити, що відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
В порушення цих вимог приватний виконавець не повернув стягувану пред`явлений не за місцем виконання виконавчий напис, а відкрив виконавче провадження № 66620693.
Суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки відповідно до частини першої статті 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) д о в о д я т ь с я виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 -4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.
Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувану та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.
У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Виходячи з аналізу вказаної статті, боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а приватний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для виконання рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 756/9582/14-ц.
Враховуючи викладене слід зазначити, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 66620693, в порушення вимог частини першої статті 28 Закону, за адресою реєстрації боржниці, яка зазначена у виконавчому написі, приватним виконавцем не надсилалась.
Також перевіркою правомірно встановлено, що 03.09.2021 приватним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, яка зареєстрована в журналі реєстрації вихідної кореспонденції приватного виконавця 03.09.2021 за вихідним № 7240 та направлена боржниці на адресу проживання, яка зазначену у виконавчому написі ( АДРЕСА_3 ).
При цьому слід зазначити, що перевіркою журналу реєстрації вихідної кореспонденції приватного виконавця встановлено, що постанова про арешт коштів боржника від 03.09.2021 в порушення вимог частини першої статті 28 Закону на адресу реєстрації боржниці, яка зазначена у виконавчому написі приватним виконавцем не направлялась.
Наданий позивачем "реєстр" на відправлення поштової кореспонденції (а.с.96) від 03.09.2021р. якою нібито має бути підтверджено факт надсилання кореспонденції на адресу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (проста кореспонденція) також не приймається судом до уваги, оскільки з даного реєстру неможливо встановити яка саме кореспонденція направлялася на адресу боржника. Отже, докази надсилання на адресу ОСОБА_2 постанови про накладення арешту взагалі відсутні.
Крім цього, на сторінці 7 Протоколу №79 (а.с.93 на звороті) зазначено, що під час засідання комісії позивач - ОСОБА_1 порушення щодо н е н а д с и л а н н я копій постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу місця проживання боржника - в и з н а є. Зазначений недолік у своїй діяльності він у с у н у в .
Отже, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що виявлені позаплановою невиїзною перевіркою порушення вимог законодавства при здійсненні виконавчого провадження № 66620693 свідчать про неналежне виконання приватним виконавцем своїх обов`язків та містять ознаки дисциплінарного проступку. Відтак, твердження Позивача про відсутність дисциплінарного проступку не відповідають дійсним обставинам справи.
Щодо процедури прийняття рішення Комісією, суд також не вбачає будь-яких порушень, виходячи з наступного:
Так, для вирішення питання притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності утворюється Комісія.
Відповідно до пункту 16 Положення рішення Комісії оформлюється протоколом, що підписується усіма присутніми на засіданні членами комісії протягом десяти робочих днів після засідання Комісії. Члени Комісії, які брали участь в її засіданні дистанційно, підписують протокол засідання Комісії кваліфікованим електронним підписом не пізніше наступного робочого дня з дня його отримання.
Згідно із пунктом 18 Положення протокол засідання Комісії має містити перелік присутніх на засіданні осіб, порядок денний, питання, що розглядались на засіданні, перелік осіб, які виступали під час засідання, прийняте Комісією рішення. У разі прийняття Дисциплінарною комісією рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у протоколі засідання Комісії зазначається вид дисциплінарного стягнення, який застосовано до приватного виконавця.
Пунктом 6 Положення визначено, що Комісія вважається повноважною у разі призначення не менше семи членів комісії.
Згідно з пунктом 13 засідання Комісії вважається повноважним у разі присутності на ньому не менше п`яти членів комісії.
Так, протокол засідання Комісії у відповідності до вищевказаних приписів містить типову структуру, зокрема, зазначено питання, що внесені на порядок денний, осіб, що брали участь в обговоренні питань, а також рішення, що було прийнято за результатами обговорення.
Відповідно до пункту 15 Положення рішення Комісії приймаються шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх па засіданні членів комісії.
У випадку Позивача, рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та прийняття рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді попередження прийнято більшістю голосів від загальної кількості членів Комісії.
Твердження Позивача, що в рішенні Комісії № 79 від 22.12.2021 відсутні міркування, з яких виходила Комісія коли застосовувала дисциплінарне стягнення до Позивача, є помилковими. Як свідчить саме оскаржуване рішення № 79, Комісією при застосуванні дисциплінарного стягнення було враховано пояснення Позивача, обставини вчинення проступку, умисний ступінь вини, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди.
Відповідно до вимог частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного. Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно з вимогами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналіз наведених норм у сукупності з положеннями Закону № 1403, які визначають порядок розгляду питання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, дає підстави для висновку про те, що Комісія у процедурі дисциплінарного провадження зобов`язана розглянути на своєму засіданні подання Міністерства по суті виявлених порушень у діяльності приватного виконавця, заслухати пояснення останнього з цього приводу та шляхом голосування прийняти одне з рішень, перелічених у частині четвертій статті 40 Закону № 1403, урахувавши, у разі задоволення подання, обставини, які мають суттєве значення для обрання виду дисциплінарного стягнення (частина п`ята статті 40 Закону № 1403).
Водночас, дисциплінарним проступком приватного виконавця у відповідності до Закону № 1403, зокрема є н е в и к о н а н н я або н е на л е ж н е виконання своїх обов`язків.
У ході розгляду подання Міністерства Комісією було перевірено факти, викладені у поданні, зокрема, щодо порушення вимог чинного законодавства та встановлено наступне.
Комісією констатовано, що Позивачем порушено вимоги: частини другої статті 25 Закону № 1403, частини другої статті 24 Закону щодо прийняття до виконання виконавчого документа за місцем його виконання; пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону щодо повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання у разі якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання рішення; частини першої статті 28 Закону щодо направлення документів виконавчого провадження.
При цьому, вказані порушення не спростовані Позивачем, що свідчить про неналежне виконання своїх обов`язків, наявність дисциплінарного проступку у діях приватного виконавця визначеного пунктом 4 частиною другої статті 38 Закону № 1403.
Допущені приватним виконавцем порушення змусили боржника у виконавчому провадженні звернутися із скаргою до Міністерства юстиції України.
Так, Комісія дослідивши матеріали подання та заслухавши доводи присутніх, вирішила задовольнити подання Міністерства про притягнення до дисциплінарної відповідальності Позивача та враховуючи обставини вчинення проступків, наявність вини Позивача, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, Комісією вирішено застосувати до Позивача дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на один місяць, що на переконання суду не є найсуворішим видом стягнення.
Отже, з аналізу протоколу чітко прослідковується, які саме порушення на думку Комісії як наслідок стали підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
Стосовно належного повідомлення приватного виконавця про засідання Комісії, - абзацами другим та третім пункту 25 Положення передбачено, що Комісія зобов`язана запросити на засідання приватного виконавця, стосовно якого Мін`юстом внесено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, та заслухати його пояснення з питань, що стали підставою для внесення подання.
Приватний виконавець, щодо якого внесено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, повідомляється про дату, час і місце проведення засідання не пізніше ніж за 5 днів до проведення засідання Комісії рекомендованим поштовим відправленням або на електронну адресу, зазначену в Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Як свідчить з матеріалів справи, листом секретаря Комісії від 16.12.2021р. повідомлено приватного виконавця Журиду С.М. про дату, час та місце засідання Комісії у строки визначенні Положенням (а.с.72). Також вказаний лист разом із копією внесеного подання направлено приватному виконавцю Журиду С.М. на електронну адресу, зазначену в Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Про отримання зазначеного листа повідомляє і сам Позивач у своєму позові.
З огляду на викладене приватного виконавця Журиду С.М. щодо якого внесено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності було повідомлено належним чином. При цьому, ОСОБА_1 був присутнім на засіданні Комісії під час якого надавав додаткові пояснення. З протоколу засідання Комісії слідує, що Позивач надав письмові та усні пояснення, які були досліджений членами Комісії, а отже враховані Комісією при прийнятті рішення.
Вказане досліджено на засіданні Комісії та не кваліфікувалось, як порушення законодавства Позивачем.
Крім того, Позивач на засіданні Комісії наголосив, що виконавче провадження № 66620693 відкрив з урахуванням місце знаходження майна боржника. При цьому, жодних доказів про наявність у боржника коштів на рахунках у банку приватний виконавець під час перевірки Управлінням та на засіданні Комісії не надав.
Водночас, в додатках до заяви про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису від 15.06.2021 № 168515 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШП» заборгованості за кредитним договором у розмірі 9712,50 грн. відсутні довідки, які підтверджують наявність коштів на рахунку боржника та на які посилається Позивач, а також відсутні скановані копії відповідних довідок в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Отже, Позивачем не надано доказів того, що Комісія неповно та не об`єктивно дослідила обставини справи, а тим паче мала упереджене ставлення до Позивача. З приводу останнього Позивачем не надано жодних доказів.
Наявність відкритого рахунку в банку не є підтвердженням знаходження на ньому грошових коштів (майна боржника). Так, з аналізу статті 2, 4, 24 Закону, статті 2 КАС України, статей 179, 190 Цивільного кодексу України вбачається, що наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей, не породжує цивільні права та обов`язки. Майном на яке може бути звернено стягнення є, зокрема, кошти, а не рахунки в банку.
Враховуючи вищевикладене, приватний виконавець відкрив виконавче провадження без підтвердження, що боржник дійсно мав грошові кошти на рахунку в банку. Відтак, у приватного виконавця були відсутні відомості про наявність на території міста Києва майна боржника, зокрема грошових коштів, тому приватний виконавець прийняв до виконання виконавчий лист та відкрив виконавче провадження не за місцем виконання рішення, чим порушив вимоги частини другої статті 24 Закону.
Таким чином, рішення Комісії прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин дисциплінарної справи, а отже твердження Позивача щодо неврахування його пояснень не відповідає дійсності.
Стосовно посилання Позивача на окрему думку ОСОБА_3 , слід зазначити, що окрема думка не має обов`язкового значення, відповідно не породжує юридичних наслідків та не може розглядатися як джерело права, отже має лише доктринальне значення.
Відповідно до абзацу другого пункту 1 Положення про Міністерство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 N 288 (надалі - Положення N 228), Міністерство юстиції України (Мін`юст) є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері електронних довірчих послуг, нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.
Згідно з пунктом 83 Положення № 228, Міністерство відповідно до покладених на нього завдань, зокрема організовує, контролює та здійснює примусове виконання рішень у випадках, передбачених законом; забезпечує доступ державних та приватних виконавців до баз даних і реєстрів, зокрема електронних, що містять інформацію про боржників, їх майно та кошти; здійснює відповідно до закону державне регулювання діяльності приватного виконавця; надає державним та приватним виконавцям роз`яснення та рекомендації з питань примусового виконання рішень.
Відповідно до визначення статті 16 Закону № 1403 приватний виконавець - це особа, уповноважена державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень.
Водночас, частиною першою статті 13 Закону визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із статтею 34 Закону № 1403 Міністерство здійснює контроль за діяльністю приватного виконавця шляхом проведення позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
Відповідно до пункту 7 Закону № 1403 у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство вносить вмотивоване подання до Комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
Порядок здійснення перевірок визначає механізм здійснення Міністерством перевірок діяльності працівників органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, у тому числі стану додержання Конституції України, вимог законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, та організації роботи щодо їх виконання, дотримання вчинення державними і приватними виконавцями порядку та строків вчинення виконавчих дій, виконання правил діловодства.
Згідно пункту 19 частини III цього Порядку проведення перевірки, зокрема, зазначено, що позапланові невиїзні перевірки діяльності приватного виконавця проводяться на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
Водночас, положеннями статті 1 Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
З огляду на зазначене, твердження Позивача про те що Міністерство має здійснювати лише відомчий контроль за діяльністю приватного виконавця, не заслуговує на увагу та суперечить нормам законодавства, адже згідно вище вказаних норм, на законодавчому рівні закріплено обов`язок за Міністерством здійснювати контроль за діяльністю приватного виконавця, в тому числі, щодо виконання рішення суду.
Перевірка контролюючим органом діяльності приватного виконавця в частині дотримання ним вимог законодавства під час вчинення виконавчих дій, що прямо передбачено пунктом 1 розділу І і пунктом 6 розділу III Порядку, не суперечить положенням законів «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» і «Про виконавче провадження».
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та неправомірність позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки перевірка та розгляд Подання були проведенні у відповідності до приписів Закону № 1403, а відтак рішення Комісії від 22.12.2021 № 79 та наказ Міністерства про застосування до Позивача дисциплінарного стягнення є такими що не підлягають скасуванню. Наказ Міністерства юстиції України від 17.01.2021 р. № 144/7 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» було прийнято відповідно до пункту 1 частини першої, частин другої та третьої статті 41 Закону № 1403. Зазначеним Наказом було введено в дію рішення Комісії № 79 від 22.12.2022, про задоволення подання Міністерства про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на один місяць.
Рішення Комісії про задоволення відповідного подання Міністерства чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Мін`юсту.

Позивачем не зазначено жодної норми чинного законодавства, яке б було порушено Міністерством при виданні Наказу.

З огляду на вищезазначене, Наказ Міністерства юстиції України від 17.01.2021 р. № 144/7 видано на підставі рішення Комісії, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а вимоги Позивача щодо скасування Наказу та визнання його протиправним є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та наказу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.09.2022.

Суддя О.М. Кунець