Справа № 200/6853/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року справа №200/6853/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 р. у справі №200/6853/21 (головуючий І інстанції Грищенко Є.І., повне судове рішення складено 26.08.2021 року у м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання неправомірним та скасування рішення № 603 від 11 травня 2021 року; зобов`язання повторно розглянути заяву та перевести на інший вид пенсії, на пенсію по втраті годувальника чоловіка ОСОБА_2 з дня звернення з 06 травня 2021 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 11 травня 2021 року № 603 про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію в випадку втрати годувальника. Зобов`язано повторно розглянути заяву позивачки № 603 від 06 травня 2021 року та перевести її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника - чоловіка ОСОБА_2 з дня подання вказаної заяви.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що ним правомірно було прийнято рішення про відмову в переведенні позивачки з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Судом не було враховано, що при зверненні із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника позивачкою не було надано документів, що підтверджують перебування на повному утриманні годувальника чи одержані від померлого допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування. Управлінням не було прийнято надану позивачкою довідку, що підтверджує факт спільного проживання з померлим, оскільки довідка видана у місті Донецьку. Вказана довідка не була предметом розгляду при винесенні спірного рішення.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачка є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Між позивачкою та ОСОБА_2 було укладено шлюб 6 листопада 1973 року, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18 червня 2016 року № зареєстроване місце проживання позивачки: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання позивачки зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26 квітня 2021 року № 1460- зареєстроване місце проживання позивачки: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання позивачки зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 серпня 2018 року № зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання позивачки зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 травня 2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника.

До заяви було додано: довідку податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера померлому годувальнику № 84708, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1460- та №, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру №538-15-000079, інші документи: № 42 та № 17, паспорт, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть, трудову книжку.

Рішенням Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 11 травня 2021 року № 603 позивачці відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у зв`язку з тим, що нею не надано документ про перебування на повному отриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, що була постійним і основним засобом для існування.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV(далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Як вбачається із положень частини 1 статті 36 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

За правилами частин другої та третьої цієї ж статті непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно частини 3 статті 36 Закону № 1058 до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (надалі Порядок).

Відповідно до пункту 2.3 розділу ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи:1) документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків, або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія;3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником; 4) свідоцтво про смерть годувальника, 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 8) документи про місце проживання (реєстрації); 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Згідно пункту 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18 червня 2016 року № , від 26 квітня 2021 року № 1460-, від 26 квітня 2021 року № 1460- підтверджено, що позивачка та ОСОБА_2 зареєстровані за місцем проживання за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 06.11.1973 р. позивачка є дружиною померлого ОСОБА_2 .

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що прийнявши рішення № 603 від 11.05.2021 р. відповідач діяв неправомірно та у порушення вимог чинного законодавства, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Стосовно доводів відповідача щодо недопустимості прийняття довідки, що підтверджує факт спільного проживання з померлим ОСОБА_2 , виданої у м. Донецьк, яка є тимчасово окупованою територією, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, на думку колегії суддів, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

При цьому, колегія судів також вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 27 травня 2021 року у справі № 225/2452/17.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно задоволено позов.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 р. у справі № 200/6853/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 р. у справі № 200/6853/21 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена 20 вересня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко