Справа № 260/2107/22
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2022 року м. Ужгород№ 260/2107/22
Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Довгій Василь Іванович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2022 року № 56 «Про результати проведення службового розслідування за фактом не виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про висунення на марш військовослужбовцями» у частинах застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани за порушення правил військової дисципліни у вигляді не виконання наказу командира, що зумовлено сімейними обставинами, які не мають непереборного характеру.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 01.03.2022 року позивач прийнятий на посаду командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100182 А. Позивач вважає, що наказ тимчасово виконуючого командира військової частини НОМЕР_1 у пункті постійної дислокації, капітана ОСОБА_2 від 05.05.2022 № 56, на підставі якого старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани є незаконним, оскільки він отримав усний наказ командира 3-ої стрілецької роти про те, що він не повинен убувати на марш разом зі своїм підрозділом. На думку позивача, Наказ №56 посилається на обставини та факти, які не були досліджені чи встановлені службовим розслідуванням, а тому виходить за межі службового розслідування, що вказує на порушення пункту 1 розділу VI Порядку. Крім того, в позові вказав, що під час службового розслідування не був опитаний командир 3 роти, капітан ОСОБА_3 показання, якого мають визначальне значення у справі та дають змогу встановити дійсні обставини видання ним відповідного наказу щодо осіб, які зброю не отримують та мають з`явитись на шикування ППД, керуючись яким позивач 26.04.2022 року не вибув до РУ «Схід». Також Під час службового розслідування позивач надав пояснення, що в якому зазначив, що ним 17.04.2022 року поданий своєму безпосередньому командиру ОСОБА_3 рапорт про звільнення з військової служби від 17.04.2022 у зв`язку з наявністю сімейних обставин, то він, ОСОБА_1 , не повинен був вибувати разом з військової частиною на виконання бойового маршу. Відтак. Позивач вважає, що службове розслідування проведено поверхнево , без з`ясування всіх обставин справи та з грубим порушенням порядку проведення службового розслідування, що стало причиною прийняття протиправного наказу №56 про результати службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про висунення на марш військовослужбовцями від 05 травня 2022 року, в зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що з моменту, коли старший сержант ОСОБА_1 отримав від капітана ОСОБА_2 , тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 у пункті постійної дислокації наказ про необхідність вибути на бойовий марш, старший сержант ОСОБА_1 повинен був повідомити капітана ОСОБА_2 про те, що отримав попередній наказ командира 3-ої стрілецької роти і після отримання згоди капітана ОСОБА_2 , повинен був негайно вибути на бойовий марш. Також відповідач зауважив, що капітан ОСОБА_2 віддав наказ як тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , відтак послуговувався всією повнотою влади, яка надана командиру військової частини у пункті постійної дислокації. 26.04.2022 року. Старшому сержанту ОСОБА_1 було повідомлено, що він немає правових підстав для перебування у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , а відтак Позивач у порядку п.38 Статуту внутрішньої служби ЗСУ був зобов`язаний виконати наказ капітана ОСОБА_2 про необхідність вибуття на бойовий марш у складі 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , утім означеного наказу не виконав та відмовився виконувати відповідний наказ. Крім того, відповідач зазначив у відзиві, що подання сама лише наявність підстави для звільнення з військової служби та подання відповідної заяви на звільнення з військової служби у період воєнного стану не може слугувати виправданням для відмови від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 . Відтак, вважає що старший сержант ОСОБА_1 умисно та свідомо не вибув на бойовий марш у складі військової частини, хоча у порядку процедури, передбаченої п.38 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, отримав новий наказ вищестоящого командира, був зобов`язаний його виконати, утім не виконав, а відтак застосування до старшого сержанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани є цілком обґрунтованим та справедливим.

Відповідно до положень ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.262 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №6(по стройовій частині ) від 01.03.2022 року старшого сержанта запасу ОСОБА_1 , командиром стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, військової частини НОМЕР_1 , ВОС 100182А. Вважати таким, що з 01 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою(а.с.10).

На підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира батальйону в/ч НОМЕР_1 (по адміністративно-господарській частині) капітаном ОСОБА_4 видано наказ №49/1 (далі- Наказ № 49/1), яким визначено провести повне та об`єктивне службове розслідування. Так підставою вищевказаного рапорту було рапорту невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцями: (зокрема) старшим сержантом ОСОБА_1 , командиром 2-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти.

У відповідності до Наказу № 49/1 05 травня 2022 року складено акт проведення службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини військовослужбовцем (далі - Акт), який затверджено ТВО командира військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_4 .

05 травня 2022 року командир військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_4 видав наказ № 56 про результати службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про висунення на марш військовослужбовцями (далі - Наказ № 56), яким: 1) Службове розслідування за фактом невиконання військовослужбовцями ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 про висування на марш для виконання бойового завдання вважати завершеним. 2) За порушення правил військової дисципліни у вигляді невиконання наказу командира, що зумовлено сімейними обставинами, які не мають непереборного характеру, накласти на (зокрема) ОСОБА_5 , дисциплінарне стягнення у вигляді догани. 3) Оголошення дисциплінарного стягнення у вигляді догани військовослужбовцям ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишаю за собою 4) Начальнику групи персоналу, молодшому лейтенанту ОСОБА_13 підготувати наказ про позбавлення військовослужбовців ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 грошової премії за квітень 2022 пропорційно дням несення військової служби на підставі та у порядку абз. 1 п. 5 розділу 16 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, який довести у відповідній до фінансово- економічної служби, що стосується їхніх функціональних обов`язків. 5) Начальнику групи персоналу, молодшому лейтенанту ОСОБА_13 підготувати наказ про позбавлення військовослужбовців ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 грошової премії за травень 2022 пропорційно дням несення військової служби на підставі га у порядку абз. 1 п. 5 розділу 16 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, який довести у відповідній до фінансово-економічної служби, що стосується їхніх функціональних обов`язків. 6) Направити належним чином завірені копії матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 для прийняття рішення щодо інших можливих видів юридичної відповідальності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Не погоджуючись з результатами даного службового розслідування позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: - додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; - бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; - додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; - поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно із статтею 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заступники Міністра оборони України, командувачі видів Збройних Сил України користуються щодо підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування, а керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України - дисциплінарною владою командира корпусу.

Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до частини 1 статті 84, частин 1, 3 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно із статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: 1) характер та обставини вчинення правопорушення; 2) його наслідки; 3) попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, яка затверджена Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 року № 608 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за № 1503/31371 (далі - Інструкція № 608).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції № 608 службове розслідування може призначатися у разі: - невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; - неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; - дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; - втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; - порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; - недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; - повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; - вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; - скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; - надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Інструкції № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Згідно з пунктом 1 розділу ІV Інструкції № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: - дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; - виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; - розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Відповідно до розділу V Інструкції № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Так, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по адміністративно-господарській частині) №49/1 від 26 квітня 2022 року, на підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира батальйону в/ч НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_16 , за фактом невиконання наказу командира військової частини військовослужбовцем від 05 травня 2022 року та не вибуття військовослужбовця ОСОБА_1 з в/ч7124 для виконання бойового завдання згідно наказу командира батальйону на вибуття.

Згідно відібраних у рамках службового розслідування щодо позивача пояснень, останній стверджує, що о 13.00 год. було шикування де йому було доведено до відома, що позивача немає в списку військовослужбовців, що залишаються.

За результатами службового розслідування складено акт від 05 травня 2022 року, згідно якого «у ході службового розслідування встановлено, що вечором 25.04.2022 року біля кімнати зберігання зброї командиром 3 роти, капітаном ОСОБА_17 було зачитано список військовослужбовців з вище згаданої роти, які «..зброю не отримують та мають з`явитись на шикування о 08:45 год». Відтак керуючись вказівкою командира 3 роти старший солдат ОСОБА_1 , 26.04.2022 року не вибув до РУ «Схід». Пояснення від командира 3 роти, капітана ОСОБА_17 відібрати не вдалось у зв`язку з тим, що він вибув до РУ «Схід». Окрім цього 26.04.2022 року вх. № 244 ОСОБА_1 було подано рапорт про те, що він має на вихованні двох дітей, один з яких є дитина інвалід.

За результатами службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про висунення на марш військовослужбовцями командиром військової частини НОМЕР_1 (по адміністративно-господарській частині) було винесено Наказ №56 від 05 травня 2022 року, яким було оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді догани позивачу.

Суд відхиляє твердження позивача, що усний наказ командира 3-ої стрілецької роти, капітана ОСОБА_18 дозволяв старшому сержанту ОСОБА_1 не виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про вибуття за межі пункту постійної дислокації для виконання бойового маршу за межі гарнізону, з огляду на наступне.

Пунктом.35 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), передбачено, що накази можливо віддавати усно або письмово у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Положенням п.38 Статуту внутрішньої служби ЗСУ унормовано, що у разі коли військовослужбовець, який виконує наказ, отримав від іншого командира (начальника), старшого за службовим становищем чи військовим званням, новий наказ, що є перешкодою для виконання попереднього, він доповідає про це командирові, який віддав наступний наказ, і після отримання його згоди припиняє виконання попереднього наказу, відданого іншим командиром.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів службового розслідування вбачається, що Позивач не заперечує ту обставину, що 26.04,2022 під час шикування йому було доведено до відома, що він немає правових підстав перебувати у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 та повинен вибути на виконання бойового маршу.

Тобто старшому сержанту ОСОБА_1 було повідомлено, що він немає правових підстав для перебування у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , а відтак Позивач у порядку п.38 Статуту внутрішньої служби ЗСУ був зобов`язаний виконати наказ капітана ОСОБА_2 про необхідність вибуття на бойовий марш у складі 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , утім означеного наказу не виконав та відмовився виконувати відповідний наказ.

Щодо посилання позивача на те, що під час службового розслідування не був опитаний командир 3 роти, капітан ОСОБА_17 показання, якого мають визначальне значення у справі та дають змогу встановити дійсні обставини видання ним відповідного наказу щодо осіб, які зброю не отримують та мають з`явитись на шикування по ППД, керуючись яким позивач 26.04.2022 року не вибув до РУ «Схід». Положеннями п.31 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що найближчий до підлеглого прямий начальник є його безпосереднім начальником, а наступний за ним - прямим начальником.

Старший сержант ОСОБА_1 займав посаду командира 2-го відділення 1 - го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти, а відтак безпосереднім начальником Позивача був командир 1-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти, старший лейтенант ОСОБА_19 , а прямим начальником командир 3-ої стрілецької роти - капітан ОСОБА_18 .

Тобто, капітан ОСОБА_18 не був безпосереднім начальником старшого сержанта ОСОБА_1 . Вищестоящим же начальником ОСОБА_20 був тимчасово виконуючий обов`язки командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_21 О

Положеннями п.12 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 визначено, що службове розслідування проводить за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Суд зазначає, що як безпосередній командир старшого сержанта ОСОБА_1 - старший лейтенант ОСОБА_19 , так і прямий командир - капітан ОСОБА_17 вибули з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 на виконання маршу, а у подальшому виконували бойові завдання на визначених рубежах оборони у зоні бойових дій на території Луганської області. Тобто виконання вимоги про залучення безпосереднього начальника старшого сержанта ОСОБА_1 для проведення службового розслідування як у формі надання пояснень, так і у формі включення його до складу комісії, яка проводила службове розслідування, було об`єктивно неможливим.

Водночас слід зауважити, що хоча формально безпосередній начальник старшого сержанта ОСОБА_1 був відсутній, утім на повноту розслідування це ні прямо, ні опосередковано не вплинуло, оскільки предмет службового розслідування охоплював визначення факту згоди або не згоди Позивача виконати наказ на виконання бойового маршу за межі гарнізону, що є виключно суб`єктивним рішенням Позивача і жодним чином не стосувалося начальників останнього

Щодо посилання позивача на те, що 17.04.2022 року поданий своєму безпосередньому командиру ОСОБА_17 рапорт на звільнення із військової служби у зв`язку із наявності на його вихованні дитину інваліда, суд зазначає наступне.

Дійсно, матеріалами позовної заяви підтверджено, що старший сержант ОСОБА_1 разом з ОСОБА_22 мають сина, ОСОБА_20 , 2017 р.н., який є дитиною інвалідом до 18-ти років. Така сімейна обставина дійсно слугує підставою для звільнення з військової служби у період воєнного стану у порядку та на підставі абз.2 п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Однак сама лише наявність підстави для звільнення з військової служби та подання відповідної заяви на звільнення з військової служби у період воєнного стану не може слугувати виправданням для відмови від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 .

Правовідносини щодо порядку та строку розгляду заяв, скарг та пропозиції під час проходження військової служби унормовано у розділі V «Пропозиції, заяви та скарги» Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний Статут ЗСУ).

Положеннями п. 115 Дисциплінарного Статуту ЗСУ визначено, що строки розгляду заяв, пропозицій та скарг регулюються законодавством України щодо звернень громадян. У свою чергу змістом ч. 1 ст. 20 Закон України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше 15 (п`ятнадцяти) днів від дня їх отримання, а у випадку коли місячного терміну недостатньо для вирішення питання, порушеного у зверненні, заяві, скарзі, то строк розгляду продовжується командиром, але не може загалом перевищувати 45 (сорока п`яти) днів з дати отримання, відповідного звернення, скарги, заяви, рапорту.

Водночас подання заяви про звільнення з військової служби лише встановлює відлік часу для перевірки обґрунтованості заявлених підстав, утім не обумовлює у військовослужбовця права на відмову від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 .

Крім того,, зі змісту посвідчення серії НОМЕР_4 про інвалідність дитини віком до 18-ти років вбачається, що законним опікуном сина Позивача був не він, а його дружина- ОСОБА_22 . Тобто Позивач мав підстави для звільнення з військової служби, адже абз.2 п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» містить формулювання підстави для звільнення у вигляді «у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років», що вказує на виконання батьківського обов`язку Позивача, утім не доводить, що старший сержант ОСОБА_1 не міг виконати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про вибуття на бойовий марш саме через наявність дитини з інвалідністю до 18-ти років. Законним опікуном є його дружина - ОСОБА_22 - що тим більше вказує на те, що Позивач міг та мав виконати наказ про вибуття на бойовий марш у складі 3-ої стрілецької роти, утім свідомо та умисно такий наказ не виконав, не маючи для цього будь-яких обґрунтованих підстав.

Необхідно повторно зазначити, що приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.

Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

На переконання суду, у спірних відносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів законність оскаржуваних дій та рішення. Натомість доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до встановлених статтею 139 КАС України правил розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються судом на нього.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору