Справа № 320/1446/21
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Київ № 320/1446/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві по відмові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення»

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсію за вислугу років з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме з 05.01.2021 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2021 справа передана за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2021 відкрито провадження у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, проте йому відмовлено в цьому, з посиланням на недостатність стажу роботи, що не дає право позивачу на пенсію за вислугу років. Відмова відповідача полягала у тому, що останнім не зараховано відповідний період стажу, який підтверджується довідками, виданими підприємствами, які знаходяться на тимчасово окупованій території України. Однак позивач не погоджується з такими діями відповідача та зазначив, що всі необхідні записи щодо стажу роботу, який дає їй право на пенсію за вислугу років, підтверджується записами у трудовій книжці.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано до суду відзив, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки подані позивачем документи не підтверджують необхідний стаж для призначення йому пенсії. Відповідача зазначив, що будь-які акти (рішення, документ), видані органами та/або особами на тимчасово окупованій території є недійсними та не створюють правових наслідків.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача із заявою від 05.01.2021 №136 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.01.2021 № 2600-0303-8/9798 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки відсутній необхідний стаж. Підставою для відмови вказано про те, що до спеціального стажу не враховано період роботи з 17.02.1986 по 14.03.2008, оскільки відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які довідки, які видаються підприємствами, що не перереєструвалися на підконтрольній території, є недійсними і не створюють правових наслідків, тому не підлягають реєстрації та виконанню і не можуть бути враховані при призначенні пенсії.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, зокрема страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Закон №1788-XII гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з пунктом 2.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Частиною першою статті 52 Закону №1788-XII визначено, що право на пенсію за вислугу років мають окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.

Відповідно до п. «в» ст.54 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті, а саме: інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 55 років і стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах.

У вислугу років працівникам інженерно-технічного складу зараховується також робота, зазначена у пунктах «а» і «б» цієї статті.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.

Згідно з Порядком посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 (надалі Порядок № 418) до переліку посад інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років відносяться: авіаційні техніки (механіки, мотористи) всіх найменувань; майстри всіх найменувань; інженери всіх найменувань; начальники цехів, змін, дільниць, служб, груп по технічному обслуговуванню повітряних суден та інших літальних апаратів.

Право на пенсію за вислугу років мають зазначені в цьому Переліку працівники, які безпосередньо зайняті повний робочий день на роботах по оперативному і періодичному (гарантійному) аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден (крім працівників, зайнятих на зазначених роботах поза аеродромними умовами в спеціально обладнаних приміщеннях) на підприємствах, в об`єднаннях, льотно-випробних (контрольно-випробних) підрозділах військових частин і підприємств системи Міністерства оборони, МВС і КДБ колишнього Союзу РСР, Міністерства Оборони, МВС і СНБ України (вільнонайманий склад), науково-дослідних та авіаційно-спортивних організаціях, а також у льотних і навчально-льотних загонах навчальних закладів авіації.

Зайнятість зазначених працівників на роботах, які дають право на пенсію за вислугу років, підтверджується довідками, виданими відповідними підприємствами, об`єднаннями й організаціями.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2021 року позивач звернувся до суду із заявою від 05.01.2021 № 136 щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», до якої додано ідентифікаційний код, трудову книжку, диплом, довідку про навчання, пільгові документи.

За результатами розгляду поданих документів Головнеим управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки у останнього відсутній необхідний стаж.

З трудової книжки позивача НОМЕР_2 вбачається, що вона містить наступні записи:

з 17.02.1986 - після закінчення авіаційного технічного училища цивільної авіації по розподілу допущений до проходження переддипломної практики на авіатехнічній базі;

01.04.1986 - прийнятий авіаційним механіком 2 класу 3 розряду цеху №3 авіаційно-технічної бази на дільницю лабораторної перевірки;

01.06.1986 - переведений авіаційним техніком 3 класу 4 розряду дільниці лабораторної перевірки та ремонту спец.обладнання авіаційно-технічної бази;

01.10.1988 - переведений авіаційним техніком по приладам та електричному обладнанню дільниці лабораторної перевірки та ремонту;

14.10.1988 - переведений авіаційним техніком по радіообладнанню цеху обслуговування транспортної авіації;

01.08.1991 - переведений авіаційним техніком 3 класу 4 розряду по приладам та електричному обладнанню;

переведений авіаційним техніком 3 класу 4 розряду по радіообладнанню;

05.04.1999 - присвоєно 2 клас 5 розряд авіаційного техніка по радіообладнанню;

Згідно наказу №30 від 25.02.1998 Донецьке авіапідприємство переіменовано в Донецьку державну авіакомпанію «Донбасс-Восточныие авиалинии Украины». Згідно рішення Донецької обласної ради від 09.09.2003 №4/10-270 Донецька державна авіакомпанія «Донбасс-Восточныие авиалинии Украины» реорганізована шляхом злиття з комунальним підприємством «Авиакомпания «Донбассаэро».

28.01.2004 - присвоєно 6 розряд 1 класу авіаційного техніка по радіообладнанню;

01.12.2006 - переведено інженером з технічного обладнання, ремонту і діагностиці АТ 1 категорії групи бортових комплексів систем автоматичного управління цеху 1 авіаційно-технічної бази;

Згідно рішення Донецької обласної ради від 25.07.2007 №13/23 комунальне підприємство «Авиакомпания «Донбассаэро» реорганізоване в ТОВ «Авіакомпанія «Донбасаеро». Це підтверджується довідкою від 20.05.2014 №11.13-3. Відповідно до довідки від 20.05.2014 №11.13-5 постановою Господарського суду Донецької області від 09.10.2013 по справі №905-242/13-г ТОВ «Авіакомпанія «Донбасаеро» визнано банкрутом, відносно нього призначено ліквідаційну процедуру.

14.03.2008 - звільнено за власним бажанням;

14.03.2008 - прийнято на посаду інженера з технічного обслуговування, ремонту і діагностики авіаційної техніки в інжерно-авіаційній службі авіакомпанії ТОВ «САВІ». В особовій картці табельний номер 827 від 14.03.2008 зазначено, що на момент прийняття на роботу в ТОВ «САВІ» загальний стаж роботи складає 23 роки 10 місяців, безперервний стаж роботи - 21 рік 27 днів.

31.10.2014 - звільнений по скороченню чисельності;

з 01.12.2014 по 25.11.2015 - перебував на обліку у Криворізькому міському центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю;

з 03.04.2017 по 28.12.2018 - працював у відділі технічного контролю на посаді майстра-контрольного;

з 01.03.2019 - працює в ТОВ «Добробут-Авто».

Вищевказаний період роботи та посади також підтверджуються копією довідки ТОВ «Авіакомпанія «Донбасаеро» від 20.05.2014 № 11.13. З вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 працював повний робочий день в ТОВ «Авіакомпанія «Донбасаеро» з 17.02.1986 по 14.03.2008 і виконував роботи по оперативному і періодичному аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден.

Також позивачем надано копію довідки від 14.11.2014 №01-48, виданої ТОВ «САВІ», якою підтверджено стаж роботи на вказаному підприємстві з 14.03.2008 по 31.10.2014.

Однак, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, відповідач ставить під сумнів лише інформацію, що міститься в довідці ТОВ «Авіакомпанія «Донбасаеро» від 20.05.2014 № 11.13, тобто не зараховує період роботи з 17.02.1986 по 14.03.2008, оскільки на його думку, відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які довідки, які видаються підприємствами, що не перереєструвалися на підконтрольній території, є недійсними і не створюють правових наслідків, тому не підлягають реєстрації та виконанню і не можуть бути враховані при призначенні пенсії.

Разом з тим, відповідачем не враховано, що лише у разі відсутності трудової книжки, або відсутності в ній необхідних записів, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, суд зазначає, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і такі підприємства були утворені відповідно до законодавства України.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем протиправно не враховано до стажу період роботи з 17.02.1986 по 14.03.2008, оскільки наявний трудовий стаж позивача підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей. Органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №711/10426/16-а, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

З огляду на те, що позивач має трудову книжку, та в ній наявні відповідні записи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років є протиправними.

Разом з тим, оскільки спірні періоди роботи не зараховані до трудового (страхового) стажу позивача, беручи до уваги те, що Пенсійний фонд є єдиним органом, який призначає пенсії та здійснює підготовку документів для її виплати, тобто вирішення питання призначення та виплату пенсії є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини у справі, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати присудженню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначені пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Шулежко