Справа № 813/541/17
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/541/17
УХВАЛА

судового засідання про відмову у задоволенні заяви

13 вересня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді - Потабенко В.А.,

судді Качур Р.П.

судді-Кедик М.В.,

за участю секретаря судового засідання Савки В.А.,

за участі:

представника заявника Соколова О., згідно договору,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №813/541/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №813/541/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії, у якій просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №813/541/17;

- ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги у відповідності до діючого на той час законодавства (на час виходу у відставку 08.09.2016).

Судом встановлено, що у лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Державної судової адміністрації України, в якому просив суд визнати неправомірною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області про проведення нарахування та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні з посади судді у відставку; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області провести нарахування та виплату суми вихідної допомоги при звільненні у відставку ОСОБА_1 у відповідності до положень ч.3 ст.43 Закону України №2862-XII від 15.12.1992 року з відповідними змінами від 24.02.1994, внесеними Законом №4015-12, у розмірі 36-ти заробітних плат за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді без стягнення податку із нарахованої та виплаченої суми вихідної допомоги.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі № 813/541/17 без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.11.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.112017 у цій справі залишено без змін.

20.05.2020 від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами. Заява про перегляд за виключними обставинами обґрунтована тим, що чинним на час виникнення спірних відносин законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв`язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття. реалізація права позивача на звільнення у зв`язку з відставкою відбулась в момент прийняття Верховною Радою України відповідної постанови, тобто 08.09.2016. Разом із цим, відповідно до частини 1 ст.136 Закону України №2453-VI в редакції, що була чинна до 01.04.2014, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою. Проте, Законом України від 27.03.2014 №1166- VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», що набрав чинності 01.04.2014, внесено зміни до Закону України №2453-VI, а саме виключено ст. 136 цього Закону. Рішення щодо неконституційності Закону №1166- VII у частині виключення ст. 136 Закону №2453-VI Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося. Отже, законодавством дійсно передбачена виплата вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, однак Закон 245З-VI у редакції, що була чинна на момент прийняття Верховною Радою України Постанови від 08.09.2016 «Про звільнення суддів», якою позивача звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, не містив правових норм ані щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 10-ти місячних заробітних плат, ані щодо виплати вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою (п.п.25-29, 31 мотивувальної частини). Також зазначає, що 15.04.2020 Конституційний Суд України ухвалив рішення № 2р(ІІ)/202 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підп. 1 п. 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VІІ (далі - Закон). Цим рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підп. 1 п. 28 розділу II Закону, яким із Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ в редакції до внесення змін Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VПІ (далі - Закон № 2453) виключено ст. 136, ч. 1 якої передбачалося право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. У зв`язку з наведеним заявник, просить заяву про перегляд за виключними обставинами постанови суду задовольнити.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №813/541/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Державної судової адміністрації України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження.

30.06.2020 від Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області надійшов відзив на заяву про перегляд постанови за виключними обставинами (вх.№32268). зазначено, що оскільки станом на день виходу позивача у відставку (05.09.2016) виплата вихідної допомоги судді у зв`язку з виходом у відставку не була передбачена законодавством, тому така вихідна допомога позивачу не виплачувалася. Також вказано, що прийняття Конституційним Судом України рішення від 15.04.2020 №2-р(ІІ)2020 не є підставою для виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді у зв`язку з виходом у відставку в первинній редакції, оскільки вказане Рішення не поширюється на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 зупинено провадження з розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №813/541/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії до набрання законної сили судовим рішенням Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 808/1628/18.

19.07.2022 від Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області надійшла заява про розгляд справи з-за їхньої відсутності.

Інші учасники процесу належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань, пов`язаних з розглядом справи, суду не надали.

Ухвалою суду від 13.09.2022 поновлено провадження про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №813/541/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, проаналізувавши норми законодавства України, а також, надаючи оцінку обставинам, зазначеним заявником у заяві про перегляд рішення суду за виключними обставинами, переглядаючи за виключними обставинами постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №813/541/17, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 362 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

В силу приписів частини шостої статті 361 КАС України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Таким чином, суд зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

За положеннями ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Суд зазначає, що оскільки 15.04.2020 Конституційний суд України рішенням № 2-р(ІІ)/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підп. 1 п. 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VІІ, саме з 15.04.2020 втратили чинність положення підп. 1 п. 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII.

Таким чином, положення підп. 1 п. 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII були чинними із дня набрання чинності Законом №1166-VII, зокрема і в 2016 році, до 15.04.2020.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави визначати протиправними дії (рішення) відповідачів 1, 2, вчинені на виконання нормативно-правових актів, які були чинними станом на дату вчинення таких дій.

Оскільки, на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду, розгляду справи судом першої інстанцій, положення підп. 1 п. 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII діяли, відсутні підстави вважати рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) виключною обставиною для скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 у даній справі.

Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідачів 1, 2, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідачі є органами державної влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому вони не мали підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію, що міститься у постанові Верховного Суду 17.12.2019 у справі № 808/2492/18. У вказаному судовому рішенні зазначено, що із тексту імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України вбачається, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане. У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалення Конституційним Судом України рішення від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) не є підставою для скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №813/541/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

За наслідком розгляду справи суд висновує про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №813/541/17 за виключними обставинами.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 295, 361, 368 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №813/541/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складено 19.09.2022.

Головуюча суддя Потабенко В.А.

Суддя Качур Р.П.

Суддя Кедик М.В.