Справа № 640/22567/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року м. Київ № 640/22567/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства освіти і науки України,

треті особи: 1. Державний університет інфраструктури та технологій,

2. ОСОБА_2 ,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі по тексту - відповідач, МОН України), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Державного університету інфраструктури та технологій (далі по тексту - третя особа 1), ОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа 2, ОСОБА_2 ), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення експертно-кадрової комісії з розгляду питань діяльності керівників закладів вищої освіти, установ і організацій, що належать до сфери управління МОН України про відмову ОСОБА_1 щодо участі у виборах на посаду ректора Державного університету інфраструктури та технологій;

- зобов`язати експертно-кадрову комісію з розгляду питань діяльності керівників закладів вищої освіти, установ і організацій, що належать до сфери управління МОН України зареєструвати позивача учасником конкурсу на посаду ректора Державного університету інфраструктури та технологій відповідно до оголошення МОН України конкурсу на заміщення посади ректора Державного університету інфраструктури та технологій.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на відповідність поданих документів для участі у конкурсі положенням Закону України «Про вищу освіту», з урахуванням чого у відповідача були відсутні правові підстави для відмови позивачу у допуску до участі у конкурсі на заміщення посади ректора Державного університету інфраструктури та технологій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/22567/19 і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження); залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Державний університет інфраструктури та технологій, ОСОБА_2 .

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому МОН України не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки, хоча формально пакет документів, поданих позивачем, відповідав положенням законодавства, позивачем в автобіографії від 2019 року зазначена неправдива інформація, не вказана інформація про родичів, як це передбачено у рекомендаціях по заповненню автобіографії; згода на збір та обробку персональних даних не заповнена повністю; крім того, на адресу відповідача надійшло звернення вченої ради та конференції трудового колективу Університету з проханням відмовити ОСОБА_1 у допуску до участі у конкурсі у зв`язку з відкритим кримінальним провадженням відносно позивача за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 302 Кримінального кодексу України; на підставі викладеного відповідач рішенням, яке оформлене протоколом від 28 жовтня 2019 року №27 відмовив у прийнятті документів позивача для участі у конкурсі на заміщення посади ректора Державного університету інфраструктури та технологій, а тому дії відповідача в межах спірних відносин є правомірними.

Третьою особою 1 подано «відзив», який за своєю суттю є поясненнями на позовну заяву, в якому зазначено, що Державний університет інфраструктури та технологій не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки у листопаді 2009 року ОСОБА_1 був затриманий, а у серпні 2010 року прокуратура Києва затвердила обвинувальний висновок та направила до Шевченківського районного суду міста Києва кримінальну справу за обвинуваченням його в організації злочинного угрупування, члени якого займалися розбещенням неповнолітніх та виготовленням порнографічної продукції. До сьогоднішнього дня справа перебуває у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва, суддя Циктіч В.М., на стадії судового слідства за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 302 Кримінального кодексу України, рішення у справі не прийнято. З наведеного вбачається, що позивач як дискредитована особа, яку підозрюють у вчиненні тяжких злочинів проти неповнолітніх, має бути назавжди відсторонений від викладацької діяльності та позбавлений можливості очолювати будь-який заклад освіти.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що ним подано повний пакет документів, передбачений Законом України «Про вищу освіту», проте відповідач протиправно відмовив йому у прийомі документів для участі у конкурсі з посиланням на невідповідність автобіографії методичним рекомендаціям. Проте, позивач зазначає, що не є автором автобіографії від 19 червня 2009 року, що не може бути підставою для відмови від участі у конкурсі. Щодо посилань відповідача на наявність відкритого кримінального провадження позивач зазначає про принцип презумпції невинуватості доки не буде доведено зворотного вироком суду.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Судом встановлено, що наказом МОН України від 14 серпня 2019 року №430-к «Про оголошення конкурсу на заміщення посади ректора Державного університету інфраструктури та технологій» відповідно до частини третьої статті 42 Закону України «Про вищу освіту» оголошено конкурс на заміщення посади ректора Державного університету інфраструктури та технологій; вибори ректора Державного університету інфраструктури та технологій провести 19 листопада 2019 року.

16 серпня 2019 року на офіційному сайті МОН України опубліковано оголошення про проведення конкурсу на заміщення посади ректора Державного університету інфраструктури та технологій; оголошення про проведення конкурсу опубліковано також у газеті «Освіта України» №33 (1620/22) 19 серпня 2019 року.

Заявою від 17 жовтня 2019 року вх. №30278/01 позивач звернувся до МОН України про допуск його до конкурсу на заміщення посади ректора Державного університету інфраструктури та технологій; зазначено, що на позивача не поширюються обмеження, визначені частиною другою статті 42 Закону України «Про вищу освіту», з переліком документів, які подаються для участі у конкурсі (особовий листок з обліку кадрів від 18 жовтня 2019 року, автобіографія від 17 жовтня 2019 року, довідка про проходження психіатричного огляду, довідка про відсутність судимості, витяг з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, копія паспорта, копія трудової книжки, письмова згода на збір та обробку персональних даних, копія посвідчення вільного володіння державною мовою, заява про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» від 17 жовтня 2019 року, копії документів про вищу освіту, наукові ступені та вчені звання).

Відповідно до протоколу №27 засідання експортно-кадрової комісії з розгляду питань діяльності керівників закладів вищої освіти та організацій, що належать до сфери управління МОН України від 28 жовтня 2019 року за наслідками розгляду документів ОСОБА_1 , поданих на участь у конкурсі на заміщення посади ректора Державного університету інфраструктури та технологій прийнято одностайне рішення не допускати ОСОБА_1 до участі у виборах на посаду ректора Державного університету інфраструктури та технологій у зв`язку з наступним: при подачі документів позивач зазначив неправдиві відомості в автобіографії, зокрема не вказав факт перебування під слідством за вчинення кримінального злочину, не зазначив інформацію про найближчих родичів, як це передбачено у рекомендаціях по заповненню автобіографії. Також до МОН України звернувся колектив та вчена рада Державного університету інфраструктури та технологій, головною вимогою якого є відмовити ОСОБА_1 в участі у конкурсі на заміщення посади ректора на підставі невідповідності його особистих якостей вимогам законодавства до науково-педагогічних працівників. Відповідно до листа Державного університету інфраструктури та технологій від 25 жовтня 2019 року №01/5-262 у листопаді 2009 року ОСОБА_1 був затриманий, а у серпні 2010 року прокуратура Києва затвердила обвинувальний висновок та направила до Шевченківського районного суду міста Києва кримінальну справу за обвинуваченням його в організації злочинного угрупування, члени якого займалися розбещенням неповнолітніх та виготовленням порнографічної продукції. До сьогоднішнього дня справа перебуває у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва, суддя Циктіч В.М., на стадії судового слідства за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 302 Кримінального кодексу України, рішення у справі не прийнято.

Листом МОН України від 28 жовтня 2019 року №1/11-9429 позивача повідомлено, що за наслідками розгляду документів на участь в конкурсі на заміщення посади ректора Державного університету інфраструктури та технологій рішенням експортно-кадрової комісії з розгляду питань діяльності керівників закладів вищої освіти та організацій, що належать до сфери управління МОН України відмовлено в участі у виборах на посаду ректора Державного університету інфраструктури та технологій.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Принципи, правові та організаційні засади з питань обрання (призначення) керівника закладу вищої освіти регулюються Законом України «Про вищу освіту» № 1556-VII від 01 липня 2014 року (далі по тексту - Закон № 1556-VII), Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630 (далі по тексту - Положення про МОН України), Методичними рекомендаціями щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2014 року № 726.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 1556-VII визначене поняття закладу вищої освіти як окремого виду установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

У відповідності до частини першої статті 12 Закону № 1556-VII управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється: Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, галузевими державними органами, до сфери управління яких належать заклади вищої освіти, засновниками закладів вищої освіти.

Кабінет Міністрів України безпосередньо або через уповноважений ним орган здійснює права засновника, передбачені цим та іншими законами України, стосовно закладів вищої освіти державної форми власності.

Центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки є Міністерство освіти і науки України, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

У пункті 1 Положення про МОН України зазначено, що Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Відповідно до положень статті 42 Закону України «Про вищу освіту» кандидат на посаду керівника закладу вищої освіти повинен вільно володіти державною мовою, мати вчене звання та науковий ступінь (для закладів вищої освіти мистецького спрямування - вчене звання та науковий ступінь або ступінь доктора мистецтва) і стаж роботи на посадах науково-педагогічних працівників не менш як 10 років. Кандидат на посаду керівника закладу державної чи комунальної форми власності має бути громадянином України.

Одна і та сама особа не може бути керівником відповідного закладу вищої освіти більше ніж два строки.

Не може бути обрана, призначена (у тому числі виконувачем обов`язків) на посаду керівника закладу вищої освіти особа, яка:

1) за рішенням суду визнана недієздатною або дієздатність якої обмежена;

2) має судимість за вчинення злочину, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку;

3) відповідно до вироку суду позбавлена права обіймати відповідні посади;

4) за рішенням суду була визнана винною у вчиненні корупційного правопорушення - протягом року з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили;

5) піддавалася адміністративному стягненню за корупційне правопорушення - протягом року з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили;

6) підпадає під дію частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади»;

7) голосувала за диктаторські закони 16 січня 2014 року.

Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) зобов`язаний оголосити конкурс на заміщення посади керівника закладу вищої освіти не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка займає цю посаду. У разі дострокового припинення повноважень керівника закладу вищої освіти конкурс оголошується протягом тижня з дня утворення вакансії.

Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) протягом двох місяців з дня оголошення конкурсу на посаду керівника закладу вищої освіти приймає (приймають) пропозиції щодо претендентів на посаду керівника закладу вищої освіти і протягом 10 днів з дня завершення терміну подання відповідних пропозицій вносить (вносять) кандидатури претендентів, які відповідають вимогам цього Закону, до закладу вищої освіти для голосування.

Керівник закладу вищої освіти обирається шляхом таємного голосування строком на п`ять років у порядку, передбаченому цим Законом і статутом закладу вищої освіти.

Брати участь у виборах керівника закладу вищої освіти мають право: кожен науковий, науково-педагогічний та педагогічний штатний працівник закладу вищої освіти; представники з числа інших штатних працівників, які обираються відповідними працівниками шляхом прямих таємних виборів; виборні представники з числа студентів (курсантів), які обираються студентами (курсантами) шляхом прямих таємних виборів.

При цьому загальна кількість (повний склад) наукових, науково-педагогічних і педагогічних працівників закладу вищої освіти повинна становити не менше 75 відсотків загальної кількості осіб, які мають право брати участь у виборах; кількість виборних представників з числа інших працівників закладу вищої освіти - до 10 відсотків, а кількість виборних представників з числа студентів (курсантів) - не менше 15 відсотків осіб, які мають право брати участь у виборах.

Вибори вважаються такими, що відбулися, якщо участь у них взяли більше 50 відсотків загальної кількості осіб, які мають право брати участь у виборах, кожен з яких має один голос і голосує особисто.

З особою (кандидатурою), яка набрала більше 50 відсотків голосів осіб, які мають право брати участь у виборах, засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) укладає контракт строком на п`ять років не пізніше одного місяця з дня її обрання.

Керівник закладу вищої освіти може бути звільнений з посади засновником (засновниками) або уповноваженим ним (ними) органом (особою), а також у зв`язку з прийняттям рішення про його відкликання вищим колегіальним органом громадського самоврядування, який його обрав на посаду з підстав, визначених законодавством про працю, за порушення статуту закладу вищої освіти та умов контракту. Подання про відкликання керівника може бути внесено до вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти не менш як половиною статутного складу наглядової або вченої ради закладу вищої освіти. Рішення про відкликання керівника закладу вищої освіти приймається більшістю голосів за умови присутності не менш як двох третин статутного складу вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти.

Засновник (засновники) новоутвореного закладу вищої освіти або уповноважений ним (ними) орган (особа) призначає (призначають) виконувача обов`язків керівника закладу вищої освіти, але не більш як на шість місяців.

Методичні рекомендації щодо особливостей виборчої системи, порядку обрання керівника закладу вищої освіти та типова форма контракту з керівником державного закладу вищої освіти затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення керівників закладів вищої духовної освіти регулюється їхніми статутами (положеннями), зареєстрованими у встановленому законодавством порядку.

Особливості виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти (далі - керівник) незалежно від форми власності та підпорядкування визначаються Методичними рекомендаціями №726.

Відповідно до пункту 10 Методичних рекомендацій №726 претенденти для участі у конкурсі подають такі документи: заяву про участь у конкурсі на ім`я засновника, в якій зазначається про застосування або незастосування до претендента обмежень, встановлених частиною другою статті 42 Закону України «Про вищу освіту»; особовий листок з обліку кадрів з фотографією розміром 3 х 4 сантиметри; автобіографію; копії документів про вищу освіту, науковий ступінь та вчене звання; довідку про проходження попереднього (періодичного) психіатричного огляду, яка видається відповідно до Порядку проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 р. № 1465 (Офіційний вісник України, 2000 р., № 39, ст. 1656); довідку про наявність або відсутність судимості; витяг з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення; копію паспорта, засвідчену претендентом; копію трудової книжки; письмову згоду на збір та обробку персональних даних; копію посвідчення щодо вільного володіння державною мовою; засвідчену копію довідки про результати перевірки, видану органом, в якому така перевірка проводилася, або письмову заяву на ім`я засновника, в якій повідомляється, що до претендента не застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 563 «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» (Офіційний вісник України, 2014 р., № 85, ст. 2412), та згоду на проходження перевірки та на оприлюднення відомостей стосовно претендента відповідно до зазначеного Закону.

Копії документів, які подаються претендентом (крім копії паспорта), можуть бути засвідчені за місцем роботи претендента, засновником або нотаріально.

Згідно з пунктом 12 Методичних рекомендацій №726 засновник проводить перевірку відповідності претендентів вимогам до керівника, встановленим частиною першою статті 42 Закону України «Про вищу освіту», і протягом десяти календарних днів з дати завершення строку подання претендентами документів подає перелік кандидатів на посаду керівника (далі - кандидат), які відповідають зазначеним вимогам, до закладу вищої освіти для голосування.

Під час проведення перевірки відповідності претендентів вимогам до керівника, встановленим частиною першою статті 42 Закону України «Про вищу освіту», засновник на підставі копії трудової книжки претендента та наданих ним документів, а також інформації з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», про внесення відомостей про особу до Реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування до претендента заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», на основі критеріїв, визначених частиною першою, пунктами 1-8 частини другої або пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 зазначеного Закону. Виявлення під час такої перевірки факту належності претендента до осіб, щодо яких застосовується заборона, передбачена частиною третьою статті 1 зазначеного Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою, пунктами 1-8 частини другої або пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 зазначеного Закону, є підставою для відмови такому претенденту у подальшій участі у конкурсі.

Наведене вказує, що відповідач в межах наданих йому повноважень щодо перевірки позивача як претендента на посаду ректора, мав провести перевірку відповідності позивача вимогам до керівника, встановленим частиною першою статті 42 Закону України «Про вищу освіту», а також на підставі копії трудової книжки та наданих позивачем документів, інформації з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», про внесення відомостей про особу до Реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей мав перевірити достовірність відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування до позивача заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» та у разі виявлення невідповідності позивача критеріям міг відмовити позивачу у подальшій участі у конкурсі.

Водночас, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заперечуючи право позивача бути призначеним на посаду ректора, відповідач зазначив, що позивач був керівником Університету, оскільки зазначив недостовірні відомості в автобіографії та у зв`язку з наявністю відкритого кримінального провадження.

При цьому, фактично відповідач підтвердив, що подані позивачем документи для участі у конкурсі на посаду ректора Державного університету інфраструктури та технологій відповідають вимогам статті 42 Закону України «Про вищу освіту» та подані у повному обсязі відповідно до вимог законодавства.

Третя особа вважає, що наявність відкритого кримінального провадження відносно позивача дискредитує його, у зв`язку з чим позивач має бути назавжди відсторонений від викладацької діяльності та позбавлений можливості очолювати будь-який заклад освіти.

Проте, щодо наявності відкритого кримінального провадження у відношенні ОСОБА_1 , суд зазначає, що згідно з частинами першою, другою статті 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач, щодо якого відсутній обвинувальний вирок у порушеній відносно нього кримінальній справі вважається невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, з урахуванням чого відсутні підстави для зазначення про наявність відкритого кримінального провадження в автобіографії.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про вищу освіту» основними завданнями закладу вищої освіти є: 1) провадження на високому рівні освітньої діяльності, яка забезпечує здобуття особами вищої освіти відповідного ступеня за обраними ними спеціальностями; 2) для університетів, академій, інститутів - провадження наукової діяльності шляхом проведення наукових досліджень і забезпечення творчої діяльності учасників освітнього процесу, підготовки наукових кадрів вищої кваліфікації і використання отриманих результатів в освітньому процесі; 3) участь у забезпеченні суспільного та економічного розвитку держави через формування людського капіталу; 4) формування особистості шляхом патріотичного, правового, екологічного виховання, утвердження в учасників освітнього процесу моральних цінностей, соціальної активності, громадянської позиції та відповідальності, здорового способу життя, вміння вільно мислити та самоорганізовуватися в сучасних умовах; 5) забезпечення органічного поєднання в освітньому процесі освітньої, наукової та інноваційної діяльності; 6) створення необхідних умов для реалізації учасниками освітнього процесу їхніх здібностей і талантів; 7) збереження та примноження моральних, культурних, наукових цінностей і досягнень суспільства; 8) поширення знань серед населення, підвищення освітнього і культурного рівня громадян; 9) налагодження міжнародних зв`язків та провадження міжнародної діяльності в галузі освіти, науки, спорту, мистецтва і культури; 10) вивчення попиту на окремі спеціальності на ринку праці та сприяння працевлаштуванню випускників.

Згідно положень статті 58 Закону України «Про вищу освіту» науково-педагогічні, наукові та педагогічні працівники закладу вищої освіти зобов`язані: 1) забезпечувати викладання на високому науково-теоретичному і методичному рівні навчальних дисциплін відповідної освітньої програми за спеціальністю, провадити наукову діяльність (для науково-педагогічних працівників); 2) підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, наукову кваліфікацію (для науково-педагогічних працівників); 3) дотримуватися норм педагогічної етики, моралі, поважати гідність осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, прищеплювати їм любов до України, виховувати їх у дусі українського патріотизму і поваги до Конституції України та державних символів України; 3-1) дотримуватися в освітньому процесі та науковій (творчій) діяльності академічної доброчесності та забезпечувати її дотримання здобувачами вищої освіти; 4) розвивати в осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, самостійність, ініціативу, творчі здібності; 5) дотримуватися статуту закладу вищої освіти, законів, інших нормативно-правових актів.

Стосовно посилань відповідача на невідповідність ОСОБА_1 вимогам статей 26 та 58 Закону України «Про вищу освіту», якими визначено завдання вищих закладів освіти та обов`язки, зокрема і ректорів університетів, суд зазначає, що відповідачем не надано ґрунтовних пояснень та доказів на їх підтвердження невідповідності позивача вимогам вказаних статей, не вказано, яким саме вимогам не відповідає позивач та чим це обґрунтовано і підтверджено.

Щодо невідповідності зазначених в автобіографії від 17 жовтня 2019 року відомостей тим, які зазначені в автобіографії позивача від 19 червня 2009 року, суд зазначає, що відповідно до положень Методичних рекомендацій №726 у відповідача відсутнє право на самостійний збір та обробку документів, крім тих, що надані позивачем як кандидатом на участь у конкурсі.

Крім того, як вказує позивач та не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи, ОСОБА_1 заперечує складення ним автобіографії від 19 червня 2009 року.

Щодо заповнення не у повному обсязі позивачем згоди на збір та обробку персональних даних, суд зазначає, що відповідачем не зазначено, які саме відомості не зазначив позивач.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач при проведенні перевірки відповідності позивача вимогам до керівника, встановленим частиною першою статті 42 Закону України «Про вищу освіту» на підставі поданих позивачем документів, встановивши, що подані документи відповідають частини першої статті 42 цього Закону повинен був допустити позивача до участі у конкурсі на посаду ректора Державного університету інфраструктури та технологій, проте, протиправно, без законодавчо встановлених підстав відмовив у допуску до участі у конкурсі.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, оформленого протоколом №27 засідання експортно-кадрової комісії з розгляду питань діяльності керівників закладів вищої освіти та організацій, що належать до сфери управління Міністерства освіти і науки України від 28 жовтня 2019 року про відмову ОСОБА_1 щодо участі у виборах на посаду ректора Державного університету інфраструктури та технологій підлягають задоволенню.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

За наявності визначених законом умов, обставин справи, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення. Це цілком узгоджується з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

«Ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку з нормами Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні в частині зобов`язання відповідача зареєструвати ОСОБА_1 учасником конкурсу на посаду ректора Державного університету інфраструктури та технологій також підлягають задоволенню.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю правових підстав для відмови ОСОБА_1 у допуску до участі у конкурсі на посаду ректора Державного університету інфраструктури та технологій, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими документально та нормативно та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п' ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача належить стягнути сплачений нею судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства освіти і науки України, оформлене протоколом №27 засідання експортно-кадрової комісії з розгляду питань діяльності керівників закладів вищої освіти та організацій, що належать до сфери управління Міністерства освіти і науки України від 28 жовтня 2019 року про відмову ОСОБА_1 щодо участі у виборах на посаду ректора Державного університету інфраструктури та технологій.

3. Зобов`язати експертно-кадрову комісію з розгляду питань діяльності керівників закладів вищої освіти, установ і організацій, що належать до сфери управління Міністерства освіти і науки України зареєструвати ОСОБА_1 учасником конкурсу на посаду ректора Державного університету інфраструктури та технологій відповідно до оголошення Міністерства освіти і науки України конкурсу на заміщення посади ректора Державного університету інфраструктури та технологій.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з моменту складення повного тексту

Суддя: Н.А. Добрівська