Справа № 120/6101/22
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 вересня 2022 р. Справа № 120/6101/22

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого рішення Пенсійним фондом, яким позивачу зупинено виплату призначеної з квітня 2022 року пенсії за віком. Підставами для відмови у продовженні виплати пенсії слугувало не зарахування періоду роботи позивача у ДП "Гарант" ЗАТ "Будівельне управління "Опорядбуд".

Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 10.08.2022 року розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для надання відзиву.

Представником відповідача надано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог. Крім іншого зазначає, що до страхового стажу роботи позивача управлінням не було зараховано період роботи з 09.03.1998 року по 16.06.2000 рік, оскільки на відтиску печатки підприємства, якою засвідчений запис про період роботи, відсутній ідентифікаційний код.

Також управлінням надано клопотання про залишення позовних вимог в частинні зобов`язання відповідача зарахувати оскаржуваний період роботи для обчислення пенсії з 13.09.2021 року, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з такими вимогами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 13 вересня 2021 року, ОСОБА_1 звернулась до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії.

Згідно листа № 0200-0205-8/73619 від 16.11.2021 року, відповідач повідомив, що по заяві позивача про призначення пенсії від 13.09.2021 року, прийнято рішення від 20.09.2021 року про відмову в призначенні пенсії.

Необхідний страховий стаж визначений ст. 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" становить 28 років. Страховий стаж позивача становить 27 років 6 місяців 11 днів.

Після чого позивачем прийнято участь у добровільній участі зі сплати ЄСВ і докуплено необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком.

16 березня 2022 року, позивач звернулась повторно із заявою № 331 до відповідача про призначення пенсії за віком.

З 01.04.2022 року по 30.04.2022 року, остання перебувала на обліку в головному управлінні пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримувала пенсію відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

Однак, відповідачем з 01.05.2022 року, пенсію позивачу припинено, у зв`язку із тим, що відповідачем під час опрацювання вторинного контролю виявлено ряд зауважень, щодо обрахунку стажу, а відповідно і прийнятого рішення про призначення пенсії, а саме неправомірно зараховано до стажу періоду роботи з 08.03.1998 року по 16.06.2000 року, оскільки запис про звільнення скріплений печаткою, на якій відсутній ідентифікаційний код підприємства.

У зв`язку з чим, 16.06.2000 року управлінням прийнято рішенням № 12 від 29 квітня 2022 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у останньої необхідного страхового стажу - 28 років.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням управління про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулась в суд з цим адміністративним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.12.2021 не менше 28 років.

Відповідно до ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, страховий стаж здобутий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 № 1058-IV.

Судом встановлено, що позивачка повторно 16.03.2022 року звернулася до відповідач із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідач рішенням від 29.04.2022 року № 12 відмовив у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 не врахувавши відомості трудової книжки за спірні періоди.

Таким чином ключовим у цьому спорі є питання про наявність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 09.03.1998 року 16.06.2000 року

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Станом на час оформлення трудової книжки позивачки (30.05.1975), діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.74 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162).

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.73 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до п.п. 2.2 Інструкції № 162 у трудову книжку вносяться, зокрема відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Аналогічні положення містяться в п. 6 Порядок № 656.

Згідно п. 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 висловлена позиція, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року по справі № 490/12392/16-а.

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періоду роботи до його страхового стажу і на призначення пенсії з його врахуванням.

Відмовляючи позивачу при розгляді заяви про призначення пенсії у врахуванні періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.08.1980 року, відповідач посилається на такі помилки: період роботи з 09.03.1998 року по 16.06.2000 року не зарахований, оскільки на відтиску печатки підприємства відсутній код.

Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Також, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача від 29.04.2022 року № 12, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV. Як наслідок це рішення підлягає скасуванню.

Та, як наслідок підлягає зобов`язанню головним управлінням зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу її роботи період з 09.03.1998 року по 16.06.2000 року, на посаді інженера - коштористника в Дочірньому підприємстві "Гарант" Закритого Акціонерного Товариства "Будівельне управління "Опорядбуд", для обчислення пенсії починаючи з 01.04.2022 року.

Щодо вимоги зарахування оскаржуваного періоду роботи для обчислення пенсії починаючи з 13.09.2021 року, суд зазначає наступне.

Предметом розгляду даної справи є визнання протиправності рішення від 29.04.2022 року № 12 яким відмовлено у зарахуванні оскаржуваного періоду роботи та з підстав чого відмовлено у призначенні пенсії за віком. При цьому, оскаржуване рішення, прийняте відповідачем на заяву позивача від 16.03.2022 року.

Однак, вимоги щодо зарахування оскаржуваного періоду роботи починаючи з 13.09.2021 року, тобто на момент попереднього звернення позивача порушеними не були та більше того, не входять до предмету розгляду даної справи. Оскільки на звернення позивача від 13.09.20212 року управлінням Пенсійного фонду у Черкаській області прийнято рішення від 20.09.2021 року № 12, яким відмовлено у призначенні пенсії за відсутності необхідного 28 річного стажу роботи. Яке позивачем оскаржено не було та вимоги, якого позивачем в подальшому виконано.

У зв`язку з чим, суд пришов до переконання, що відсутні будь які підстави для призначення пенсії позивачу починаючи з 13.09.2021 року. А відтак, у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги наявність необхідного страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 01.04.2022 року.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат у цій справі не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 29.04.2022 року № 12, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її роботи з 09.02.1998 року по 16.06.2000 року, на посаді інженера - коштористника в Дочірньому підприємстві "Гарант" Закритого Акціонерного Товариства "Будівельне управління "Опорядбуд", для обчислення пенсії починаючи з 01.04.2022 року.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком починаючи з 01.04.2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович