Справа № 166/741/22
Суддя: Свистун О. М.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 166/741/22
провадження 2-а/166/23/22
РІШЕННЯ

іменем України

20 вересня 2022 року смт Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М., за участю секретаря Заєць Н.П., розглянувши адміністративний позов представника позивача Колєсніка Богдана Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 (сел.Ратне) Ковельського районного управління Головного управління Національної поліції у Волинській області Маковецький Андрій Віталійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

Адвокат Колєснік Б.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , 08 вересня 2022 року звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 (сел.Ратне) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі поліцейським) Маковецьким А.В. 04 вересня 2022 року о 22 год 47 хв щодо ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №304678 від 04.09.2022.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач, нібито, керував 04 вересня 2022 року о 22 год 45 хв транспортним засобом Audi А6 по автодорозі Доманове-Ковель, не будучи пристебнутим ременем безпеки, та після зупинки поліцейськими транспортного засобу не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.2.3 (в), п.9.9 (б) ПДР України, у чому поліцейський вбачає ознаки адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачено ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП.

Підставами для скасування постанови вважає недоведеність жодним доказом вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП. Зазначив, що обставини, викладені в оскаржуваній постанові, позивачем не визнаються, оскільки він вказаних правопорушень не вчиняв, ремінь безпеки під час руху автомобіля був пристебнутий, позивач вмикав аварійну світлову сигналізацію, про що наголошував поліцейському, а підстав для зупинки транспортного засобу взагалі не було. Крім того, вважає, що при розгляді справи відповідачем порушено вимоги ст.ст. 280, 283 КУпАП та в оскаржуваній постанові зазначено неправильні та неправдиві обставини справи.

Просить визнати постанову серії БАБ №304678 від 04.09.2022 протиправною та скасувати її, провадження у справі про адмінправопорушення закрити за відсутністю події та складу адмінправопорушення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 12.09.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20 вересня 2022 року.

Від представника відповідача 19 вересня 2022 року на адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача вимоги позивача вважає безпідставним і такими, що не пілягають задоволенню. Вказав, що підставою для винесення даної постанови стало те, що 04 вересня 2022 року о 22 год 45 хв під час несення служби на блокпості №26 на автомобільній дорозі М-19 Доманове-Ковель 28 км поліцейським Маковецьким А.В. було зупинено транспортний засіб марки "Ауді А6", д.н.з. НОМЕР_1 , згідно з Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1456, п.3 ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". На вимогу працівника поліції водій зупинився та всупереч п. 9.9б не увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Підійшовши до водія, поліцейський Маковецький А.В. належним чином представився, пояснив суть та причину зупинки, попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України. Поліцейським Маковецьким А.В. водія ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП. Зазначив, що справа про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ч.5 ст.121, ч.2 ст.121 КУпАП розглянута уповноваженою посадовою особою з дотриманням процедури розгляду справи, а тому вважає, що є підстави для залишення оскаржуваної постанови без змін, а позовних вимог - без задоволення.

Представником позивача 20 вересня 2022 року через систему "Електронний суд" скеровано відповідь на відзив, в якому він навів свої заперечення проти викладених у відзиві обґрунтувань. Зокрема, зазначив, що у відзиві відповідач наводить ряд доводів, аргументуючи свою позицію тим, що позивач повинен надати докази, яким він обґрунтовує свої доводи. Однак такі твердження відповідача прямо суперечить вимогам ст. 251 КУпАП, ст. 77 КАС України, згідно з якими саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, був зобов`язаний збирати докази вчинення позивачем інкримінованих йому адміністративних правопорушень. Із доданої до матеріалів справи постанови вбачається, що поліцейський не зазначив жодного доказу вчинення адміністративних правопорушень позивачем, як і не навів у оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб відеофіксації, яка б дозволяла його ідентифікувати (відсутня марка, модель, серійний номер), хоча така фіксація частково мала місце, утім вона не дозволяє ідентифікувати відповідний пристрій при тому, що сторона позивача ставить під обґрунтований сумнів долучені відповідачем відеозаписи. Разом з тим, як вбачається з долучених відеозаписів, останніми не зафіксовано факти керування ОСОБА_1 автомобілем без пристебнутого ременя безпеки. Дійсно, позивач відстібнув ремінь безпеки, однак вже після зупинки транспортного засобу поліцейським. Тобто, ремінь безпеки під час руху автомобіля був пристебнутий. Крім того, на відеозаписі з назвою "VID46F.MP4" зафіксовано, як позивач повідомляв поліцейському про технічну несправність світлової сигналізації автомобіля, як в подальшому була усунута. Також зазначив, що диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, а не при зупинці транспортного засобу. Просить визнати недопустимими джерелами фактичних даних відеофонограми "VID41F.MP4", "VID46F.MP4" та "VID15F.MP4", оскільки вони не є безперервними, в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а також вони не засвідчені електронним цифровим підписом.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. Представник позивача адвокат Колєснік Б.В. у поданій заяві просив справу розглянути за його та позивача відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Представник відповідача про причини неявки не повідомив. Третя особа без самостійних вимог просив справу розглянути у його відсутності, у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом установлено,документально підтверджено постановою поліцейського Маковецького А.В. від 04.09.2022 серії БАБ №304678 факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 510 грн за те, що він 04 вересня 2022 року о 22 год 47 хв керував транспортним засобом Audi А6 по автодорозі Доманове-Ковель, не будучи пристебнутим ременем безпеки, після зупинки поліцейськими транспортного засобу не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.2.3 (в), п.9.9 (б) ПДР України.

За приписами ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 цього Кодексу.

У силу п.4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, у тому числі, ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно з п.2.3 в ПДР України водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними. У протилежному випадку настає відповідальність за ч.5 ст.121 КУпАП.

Із доданого відповідачем відеозапису з службового відеореєстратора достеменно установлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Ауді А6", д.н.з. НОМЕР_1 , будучи не пристебнутим ременем безпеки. Так, на 3 сек відеозапису "VID41F" зафіксовано, як позивач до повної зупинки транспортного засобу відчинив переднє водійське скло та, при цьому, на ньому був відсутній ремінь безпеки, останній будь-яких рухів, що свідчили б про зняття із себе ременя безпеки, не здійснював. Такий відеозапис є якісним, надає можливість чітко й однозначно констатувати даний факт, у зв`язку з чим безпідставними є твердження позивача про протилежне.

На вказаному відеозаписі зафіксовано як процес зупинки транспортного засобу, так і хід розгляду справи про притягнення особи до відповідальності із роз`ясненням причини зупинки, наданих КУпАП прав учасника справи, суті правопорушення, із заслуховуванням пояснень ОСОБА_1 та винесенням постанови.

Оскаржувана постанова містить посилання на підставу її винесення відеозапис із нагрудної бодікамери із зазначенням ідентифікуючого номера.

Незначна перерва у відеозаписі в ході складання постанови, хоча й формально є порушенням п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. № 100, однак зважаючи на те, що така перерва є одиничною, переривання не має постійного характеру, представник позивача заперечував лише факт керування позивачем автомобілем, не будучи пристебнутим ременем безпеки, а не в цілому подію, що відбулася, відтак таке порушення, на думку суду, не є підставою для визнання даного доказу недопустимим.

Із цієї ж причини, а також враховуючи надходження відеозапису поштовим зв`язком від уповноваженої ГУНП у Волинській області особи, суд відхиляє доводи представника позивача про визнання відеозапису недопустимим доказом із причини подання його суду без засвідчення електронним цифровим підписом.

Таким чином, постанова поліцейського в частині притягнення позивача до відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП за порушення п.2.3.в ПДР України є законною.

Щодо законності оскаржуваної постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, суд дійшов такого висновку.

Так, згідно з п.9.9.б ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу працівника поліції або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП передбачена за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Даною нормою права не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому, зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Враховуючи викладене, порушення позивачем вимог п.9.9.б ПДР України після зупинки на вимогу поліцейського, а саме неввімкнення аварійної світлової сигналізації, не може бути кваліфіковане за ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

Приписами ст.125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім визначених ст.ст. 121-128, ч.1 і 2 ст. 129, ст.ст.139 і 140 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевикладене, на думку суду, відповідачем у зв`язку із неправильною кваліфікацією виявленого правопорушення протиправно притягнуто позивача до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП (щодо неввімкнення аварійної сигналізації). Відтак постанова в частині притягнення позивача до адмінвідповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження закриттю в зв`язку із відсутністю складу даного адмінправопорушення.

При цьому, з огляду на установлену судом законність постанови щодо притягнення позивача до відповідальності за керування транспортних засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки, беручи до уваги відповідність розміру призначеного штрафу санкції ч.5 ст.121 КУпАП, суд залишає незмінним накладене на позивача стягнення у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: копію договору №216 про надання правової допомоги від 05.09.2022, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Колєсніком Б.М.; акт №1 про надання правової допомоги від 08.09.2022, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано правову допомогу на загальну суму 2500 грн; копію прибуткового касового ордера №100 від 08.09.2022 та оригінал квитанції до нього, відповідно до якого адвокатом Колєсніком Б.М. прийнято від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500 грн.

Зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу здійснюється судом лише за клопотанням іншої сторони ( ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 7 ст. 134 КАС України).

При розгляді справи відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловив своїх заперечень чи обґрунтувань в інших заявах по суті справи. Така пасивна поведінка відповідача свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання.

При цьому, з огляду на установлену судом законність постанови щодо притягнення позивача до відповідальності за керування транспортних засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки, беручи до уваги відповідність розміру призначеного штрафу санкції ч.5 ст.121 КУпАП, суд залишає незмінним накладене на позивача стягнення у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Отже, беручи до уваги те, що судом позовні вимоги задоволено частково, враховуючи характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, суд дійшов висновку, що з відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області слід стягнути на користь позивача 50 відсотків понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1250 грн.

Також судом установлено, що ОСОБА_1 під час подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп, відтак належить стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача 248 грн 10 коп, що становить 50 відсотків понесених позивачем витрат зі сплати судового збору.

Таким чином, з огляду на викладене з відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 248 грн 10 коп та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1250 грн, загалом 1498 грн 10 коп.

Керуючись ст.ст.1, 77, 242, 246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 121, 122, 251, 276, 279-3, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 (сел.Ратне) Ковельського районного управління Головного управління Національної поліції у Волинській області Маковецький Андрій Віталійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити частково.

Постанову поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області капрала поліції Маковецького Андрія Віталійовича серії БАБ №304678 від 04 вересня 2022 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати, провадження закрити за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

Постанову поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області капрала поліції Маковецького Андрія Віталійовича серії БАБ №304678 від 04 вересня 2022 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн, залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 1498 (одну тисячу чотириста дев`яносто вісім) гривень 10 копійок судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М. Свистун