Справа № 320/11866/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року справа №320/11866/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №39 від 05.08.2021 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч.1 чт.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи за записами дублікату трудової книжки № НОМЕР_1 , який завірений Релігійною організацією "Християнське місіонерське товариство "Надія сходу", та періоди на пільгових умовах з 19.07.1988 по 26.02.1991 згідно довідки №17 від 29.10.2019, що видана ТОВ "Вуглеенергомонтаж".

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу Марченка періоди його роботи, які вказані у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_2 , завіреної Релігійною організацією Місіонерське товариство "Надія для Сходу", та період з 19.07.1988 по 26.02.1991, вказаний у довідці ТОВ "Вуглеенергомонтаж" від 29.10.2019 №17.

Позивач не погоджується з відмовою відповідача, оскільки вказані трудова книжка та довідка є належними документами, які підтверджують його періоди роботи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення тексту ухвали від 22.12.2021 на електронну адресу, про що свідчать довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням Діловодство спеціалізованого суду.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На підставі наведеного справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ленінським РВ УМВС України у місті Донецьку 28.11.1996 (а.с.18-24).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області рішенням від 16.04.2021 №39 відмовило позивачу у призначенні пенсії, посилаючись на недостатність страхового стажу позивача.

Так, у вказаному рішенні відповідач зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

- періоди роботи за записами трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки копія трудової книжки завірена підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, що контролюється Російською Федерацією;

- періоди роботи з 19.07.1988 по 26.09.1991 згідно довідки №18 від 11.04.2016, виданої ООО "Углеэнергомонтаж" (мовою оригіналу), оскільки ООО "Углеэнергомонтаж" м.Донецьк знаходиться на окупованій території України, що контролюється Російською Федерацією;

- періоди роботи з 01.10.2019 по 31.03.2013, згідно довідки б/н та дати, оскільки довідка завірена підприємством, яке знаходиться на окупованій території України, що контролюється Російською Федерацією.

Відповідач зазначив, що для зарахування записів трудової книжки НОМЕР_4 , потрібно надати оригінал трудової книжки (а.с.27).

Судом встановлено позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії від 30.07.2021, до якої були додані: дублікат трудової книжки від 03.12.1984, яка завіреної Релігійною організацією "Християнське місіонерське товариство "Надія для сходу", де позивач працює на теперішній час (а.с.28-34); довідка Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеенергомонтаж" від 29.10.2019 №17 (а.с.35); довідка Релігійної організації "Християнське місіонерське товариство "Надія для сходу" вих.№05/02-21 від 05.02.2021 про працевлаштування позивача на посаді менеджеру з соціальної роботи з 04.05.2018 по теперішній час (а.с.36).

За результатами розгляду вказаних документів Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 05.08.2021 №39, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до пункту 1 частини першої статті 114 Закону №1788, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (25 років, з яких не менше 10 років на роботах, передбачених Списком №1).

Так, у спірному рішенні відповідач зазначив, що страховий стаж позивача становить 22 роки 28 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

- періоди роботи за записами дублікату трудової книжки;

- періоди роботи на пільгових умовах з 19.07.1988 по 26.02.1991 згідно довідки №17 від 29.10.2019, виданої ТЗОВ "Вуглеенергомонтаж", оскільки товариство не є правонаступником Донецького Шахтоспецмонтажного управління "Вуглеенергомонтаж".

Період роботи з 01.10.2009 по 30.06.2014 зараховано до пільгового стажу за даними системи персоніфікованого обліку.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення від 05.08.2021 №39, позивач звернувся з даним позовом до суду по визнання його протиправним та скасування та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі-Закон №1058), який був прийнятий на зміну положенням Закону №1788.

Отже, оскільки і Закон №1058, і Закон № 1788 регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону №1058 як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону №1788 підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058.

Згідно з пунктом "а" частини першої статті 13 Закону №1788 (в редакції до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ, далі - Закону №213) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213 пункт "а" статті 13 Закону №1788 викладений в такій редакції: "на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не

менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Отже, Законом №213 у пункті "а" статті 13 Закону №1788 було збільшено загальний стаж, необхідний для призначення пенсії з 20 років до 25 років та запроваджено правила поетапного збільшення загального стажу.

Згідно з частиною першою статті 114 Закону №1058 у редакції Закону №2148 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058 у редакції Закону №2148 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року;

У силу спеціальної вказівки у Законі №2148 наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій чоловікам, які працюють на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону № 1788 у редакції Закону № 213 та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону №2148.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону №213.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом №213.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам".

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій чоловікам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, а саме: пункт "а" статті 13 Закону № 1788 у редакції до прийняття Закону №213 та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148.

Таким чином, вимоги вищевказаних законів містять розбіжність відносно щодо розміру загального стажу для призначення пенсії за віком чоловікам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який складає 20 років за пунктом "а" статті 13 Закону №1788 у редакції до прийняття Закону №213 та 25 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону №2148.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Так, суд зауважує, що у справах "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли загальний трудовий стаж має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 20 років.

Відповідач, посилаючись у рішеннях від 05.08.2021 №39 на пункт 1 частини другої статті 114 Закону №1058, не врахував правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь пенсіонера.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 101211541), в якій вказано, що оскільки норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020, та Закону №1058-ІV регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Отже, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1/-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи чоловіки, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

У рішенні від 05.08.2021 №39 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, відмовляючи у призначені позивачу пенсії на віком на пільгових умовах, зазначило про відсутність у позивача необхідного загального стажу (25 років) та недостатності пільгового стажу. Так, загальний страхований стаж позивача становить 22 роки та 28 днів.

Проте, з огляду на вищевказане, вимога відповідача щодо необхідності наявності 25 років загального страхового стажу є безпідставною.

Згідно з частинами першою-другою статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Частиною першою статті 45 Закону №1058 встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частина друга статті 45 Закону №1058).

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону №1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1)документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення. 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1).

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

У спірному рішення відповідач зазначив, що період роботи з 01.10.2009 по 30.06.2014 зараховано до пільгового стажу за даними системи персоніфікованого обліку.

Відповідач повідомив, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами дублікату трудової книжки та періоди роботи на пільгових умовах з 19.07.1988 по 26.02.1991 згідно довідки №17 від 29.10.2019, виданої ТЗОВ "Вуглеенергомонтаж", оскільки товариство не є правонаступником Донецького Шахтоспецмонтажного управління "Вуглеенергомонтаж", з приводу чого суд зазначає таке.

Як зазначено вище, до заяви про призначення пенсії позивачем було додано дублікат трудової книжки від 03.12.1984, яка завіреної Релігійною організацією "Християнське місіонерське товариство "Надія для сходу", з якої вбачається, що позивач працював:

- з 03.12.1984 по 17.02.1985 - учнем поверхового електрослюсаря в Шахтоуправлінні Куйбишевське;

- з 18.02.1985 по 19.04.1985 - підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем у шахті;

- з 19.08.1985 по 26.04.1986 - електрослюсарем черговим з ремонту обладнання 4 розряду на шахтах;

- з 04.05.1986 по 28.05.1988 - служба в Радянській армії;

- з 19.07.1988 по 26.02.1991 - електрослюсарем підземним 3 розряду на Донецькій господарській розрахунковій шахтоспецмонтажній ділянці "Донецьквігулляавтоматика";

- з 03.12.1993 по 06.02.1999 - двірником в ЖЕК №7 в Куйбишевському управлінні при "Донецьк вугілля";

- з 01.05.2001 по 30.09.2002 - місіонером в Міжнародній благодійній організації "Біблійна місія";

- з 01.10.2002 по 31.10.2007 - спеціалістом з питань гуманітарної допомоги в Міжнародній благодійній організації "Біблійна місія";

- 01.10.2009 по 03.08.2015 - електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті в Приватному підприємстві "Дармін";

- з 21.03.2016 по 20.04.2018 - менеджером у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ;

- з 04.05.2015 по теперішній час - менеджером в Релігійній організації "Християнське місіонерське товариство "Надія для сходу" (а.с.28-34).

Згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 до Списку 1 розділу І належать всі робочі, інженерно-технічні працівники та сослужбовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах по видобуванню вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, сліди та інших рудних та нерудних копалин, в геолорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, копалень та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні вищевказаних робочих та службовців (медперсонал підземних (медпунктів, працівники підземних телефонного зв`язку і т.д.).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" до Списку 1 належить професія усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах (підпункт 1.1 п підрозділу 1 розділу І).

Як зазначено вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.04.2021 №39 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, зокрема,у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періодів роботи за записами трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки копія трудової книжки завірена підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, що контролюється Російською Федерацією.

З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2022 витребувано від позивача копії усіх документів, які були подані позивачем разом із заявою про призначення пенсії від 09.04.2021 та на підставі яких відповідачем було прийнято рішення від 16.04.2021 №39 (у тому числі копія трудової книжки, завіреної підприємством, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, що контролюється Російською Федерацією та довідка від 11.04.2016 №18).

На виконання вимог вказаної ухвали суду позивачем були надані суду довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеенергомонтаж" від 29.10.2019 №17 та від 29.10.2019 №19, в яких вказано, що ОСОБА_1 працював в Донецькому шахтоспецмонтажному управлінні "Вуглеенергомонтаж" тресту "Донецьквуглеавтоматика на посаді підземного електрослюсаря з повним робочим днем в шахті у період з 19.07.1998 по 26.02.1991 (1 рік 07 місяців та 01 день).

Також позивач надав довідку від 11.04.2016 №18 Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеенергомонтаж" (83032, м.Донецьк, вул.Зверькова, буд.16А) про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якій вказано про роботу позивача на посаді електрослюсаря електромонтажних робіт з повним робочим днем у шахті у період з 19.07.1988 по 26.02.1991.

Також позивач надав копію трудової книжки серії НОМЕР_4 , заповнену 03.12.1984. Вказаний документ завірений Приватним підприємством "Дармін".

Суд зазначає, що вказані у зазначеній трудовій книжці записи за період з 03.12.1984 по 17.02.1985, з 18.02.1985 по 19.04.1985, з 19.08.1985 по 26.04.1986, з 04.05.1986 по 28.05.1988, з 19.07.1988 по 26.02.1991, з 03.12.1993 по 06.02.1999, з 01.05.2001 по 31.10.2007 та запис від 01.10.2009 відповідають тим записам, які зазначені у дублікаті трудової книжки, завіреної Релігійною організацією "Християнське місіонерське товариство "Надія для сходу", яка була надана позивачем Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області разом із заявою про призначення пенсії від 30.07.2021.

За правилами статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані,наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування,довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд наголошує на тому, що з копії трудової книжки серії НОМЕР_4 вбачається, що відповідні записи про призначення та звільнення позивача з посади містять відбитки печаток Шахтоуправлінні Куйбишевське, Донецької господарської розрахункової шахтоспецмонтажної ділянки "Донецьквігулляавтоматика", Куйбишевського управління при "Донецьк вугілля", Міжнародної благодійної організації "Біблійна місія".

Позивачем надано довідку Приватного підприємства "Дармін" (м.Макіївка) про те, що ОСОБА_1 у період з 01.10.2009 по 31.03.2013 виконував підземні роботи з повним робочим днем в шахті за посадою підземного електрослюсаря 3 розрядку, яка передбачена Списком 1 розділу "Гірські роботи" підрозділ 1 код 1.1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, у періоди з 01.10.2009 по 31.03.2013 та з 01.04.2013 по 03.08.2015 виконував підземні роботи з повним робочим днем в шахті за посадою гірський майстер ділянки ВТБ, що передбачена Списком 1 розділу "Гірські роботи" підрозділ 1 код 1.1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Відповідно до Указу Президента України від 07.02.2019 №32/2019 "Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях" до переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях належать, зокрема, міста Донецьк та Макїївка.

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян а правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VII (далі-Закон №1207, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону №1207 на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 17 Закону №1207 передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1207 громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із частинами першою-третьою статті 9 Закону №1207 державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Таким чином, довідка Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеенергомонтаж" від 11.04.2016 №18, довідка Приватного підприємства "Дармін" б/н та б/д та трудова книжка серії НОМЕР_4 , завірена Приватним підприємством "Дармін", є належними доказами, які підтверджують періоди роботи позивача на відповідних посадах.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 08.12.2021 у справі №560/3907/18, від 01.03.2021 у справі №426/12447/17, від 23.12.2019 у справі № 235/2773/17, від 04.03.2020 у справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 у справі №242/1568/17, від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Оскільки періоди роботи позивача, які вказані у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_2 , завіреної Релігійною організацією "Християнське місіонерське товариство", співпадають з періодами роботи позивача, зазначеними у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , суд вважає, що відповідач безпідставно не прийняв до уваги відомості, які вказані у дублікаті трудової книжки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 5.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58 (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви,

а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Пунктом 5.6 цієї Інструкціїзакріплено, що дублікат трудової книжки також може бути виданий за новим місцем роботи у зв`язку з відсутністю доступу до трудової

книжки працівника внаслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України, або проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник.

Таким чином, засвідчення дублікату трудової книжки позивача за новим місцем роботи - Релігійною організацією "Християнське місіонерське товариство", відповідає законодавчо встановленому порядку.

У зв`язку з цим суд вважає, що висновки Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не зарахування до страхового стажу відповідних періодів роботи ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо посилань відповідача у спірному рішенні на не зарахування періоду роботи на пільгових умовах з 19.07.1988 по 26.02.1991 згідно довідки ТОВ "Вуглеенергомонтаж" №17 від 29.10.2019, з огляду на те, що товариство не є правонаступником Донецького Шахтоспецмонтажного управління "Вуглеенергомонтаж", то суд не приймає їх до уваги, оскільки у вказаній довідці зазначено про факт передачі архівних даних Донецького Шахтоспецмонтажного управління "Вуглеенергомонтаж" на зберігання до товариства.

Крім того, суд наголошує на тому, що вказаний період роботи позивача підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_4 .

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії від 05.08.2021 №39.

Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи за записами дублікату трудової книжки №387328, який завірений Релігійною організацією "Християнське місіонерське товариство "Надія сходу" та періоди на пільгових умовах з 19.07.1988 по 26.02.1991 згідно довідки №17 від 29.10.2019, що видана ТОВ "Вуглеенергомонтаж", суд зазначає таке.

Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача відповідні періоди його роботи, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи, які зазначені у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_2 , завіреної Релігійною організацією Місіонерське товариство "Надія для Сходу".

При цьому, суд не вбачає за доцільне зобов`язувати відповідача окремо зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 19.07.1988 по 26.02.1991 згідно довідки ТОВ "Вуглеенергомонтаж" від 29.10.2019 №17, оскільки вказаний період роботи зазначений у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_2 , у зв`язку з чим задоволення першої позовної вимоги (щодо спонукання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи, які зазначені у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_2 , завіреної Релігійною організацією Місіонерське товариство "Надія для Сходу") фактично охоплює і другу позовну вимогу (щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 19.07.1988 по 26.02.1991 згідно довідки ТОВ "Вуглеенергомонтаж" від 29.10.2019 №17).

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн., що підтверджується квитанцією від 08.09.2021 №0.0..1

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2270 гривень.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 №3674-VI у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суд звертає увагу позивача на те, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Аналогічний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 9901/67/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 93218001) та Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у справі №540/2321/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 91414456).

Таким чином, позовна заява містить одну вимогу немайнового характеру, сума судового збору за звернення з якою становить 908,00 грн. (2270,00 грн. х 0,4).

Отже, позивачем під час звернення до суду з позовною заявою було надмірно сплачено судовий збір на суму 908,00 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду у Київській області, становить 908,00 грн.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст.7 Закону України "Про судовий збір" надмірно сплачена ним сума судового збору підлягає поверненню у разі його звернення до суду з відповідним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії від 05.08.2021 №39.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи, які зазначені у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_2 , завіреному Релігійною організацією Місіонерське товариство "Надія для Сходу".

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська обл., м.Фастів, вул.Саєнка Андрія, буд.10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.