Справа № 160/5121/22
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2022 року Справа № 160/5121/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аппарель Де Ферніче» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -
06.04.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Аппарель Де Ферніче» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Дніпровської митниці (далі - відповідач), в якому позивач просить визнати:
- протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА110000/2021/000083/2 від 29.10.2021.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 адміністративний позов було залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2022 продовжено позивачу процесуальний строк, встановлений ухвалою від 11.04.2022, для усунення недоліків позовної заяви на п`ять днів з дня вручення копії цієї ухвали.
22.06.2022 позивачем усунено недоліки позову у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 прийнято до розгляду адміністративний позов та відкрито провадження в адміністративній справі №160/5121/22; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 направлена сторонам, відповідачу разом із копією позовної заяви з додатками у паперовому вигляд, та отримана відповідачем 28.06.2022, згідно із розпискою про отримання, що міститься в матеріалах справи.
14.07.2022 від Дніпровської митниці засобами електронного зв`язку на електронну пошту суду надійшло клопотання про долучення доказів надіслання відзиву з додатками сторонам.
Відповідно до частин першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене, а також з урахуванням того, що з 22.08.2022 по 26.08.2022 включно суддя Бухтіярова М.М. перебувала у щорічній відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Аппарель Де Ферніче» зареєстроване юридичною особою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань з 26.03.2013, про що вчинено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи за кодом 38524231; основний вид господарської діяльності за КВЕД: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
03.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аппарель Де Ферніче» (далі - покупець) та компанією «T.S.T. Dis Tic Ltd. Sti.» (Туреччина) (далі - продавець) укладений зовнішньоекономічний контракт № 03-06-2019 від 03.06.2019 (а.с.135-138 т.1), відповідно до п.1.1.якого продавець виготовляє та продає, а покупець купує на умовах цього контракту матеріали (далі «Товар»)у кількості, комплекті, асортименті та за цінами, вказаними в специфікаціях до цього контракту.
Кількість поставляємого товару повинна відповідати кількості, вказаній в інвойсах, специфікаціях та додаткових угодах до цього контракту (п. 2.1. контракту).
За змістом пункту 3.1. контракту загальна вартість товару, який поставляється відповідно до цього контракту, становить 500000,00 (п`ятсот тисяч) доларів США.
Ціна за одиницю товару, який поставляється, визначається в інвойсах до цього контракту в доларах США (п. 3.2. контракту).
Умовами п. 3.3, п.3.4. контракту сторони узгодили, що оплата за товар відповідно до цього контракту здійснюється покупцем продавцю шляхом банківського переказу. Умови оплати визначаються сторонами в специфікаціях до цього контракту. Всі банківські витрати та комісії з платежів на території Туреччини сплачуються продавцем, за межами Туреччини покупцем.
Відповідно до п. 4.1.- п.4.5. контракту поставка товару здійснюється на умовах вказаних в специфікаціях та додаткових умовах до цього контракту. Сторони при визначені умов поставки використовують умови, визначені Incoterms 2000. Поставка буде здійснюватися партіями. Строки і кількість поставки товару кожної партії в проформі та інвойсах до цього контракту. Моментом переходу права власності від продавця до покупця вважати день випуску товару у вільний обіг на території України.
Додатковою угодою №1 від 19.10.2020 до контракту сторони погодили реквізити покупця (а.с.138 т.1.).
1. 360*145/350N D21 d10 Hole 8mm Gas springs 2500 шт. за ціною 1,20 дол.США, загальна вартість 3000,00 дол. США;
2. 360*145/750N D21 d10 Hole 8mm Gas springs 2500 шт.за ціною 1,20дол.США, загальна вартість 3000,00 дол. США;
3. 360*145/1000N D21 d10 Hole 8mm Gas springs 6000 шт.за ціною 1,20дол.США, загальна вартість 7200,00 дол. США;
4. 360*145/1100N D21 d10 Hole 8mm Gas springs 5000 шт.за ціною 1,20дол.США, загальна вартість 6000,00 дол. США;
5. 360*145/1200N D21 d10 Hole 8mm Gas springs 5000 шт.за ціною 1,25дол.США, загальна вартість 6250,00 дол. США;
6. 360*145/1500N D22 d10 Hole 8mm Gas springs 2000 шт.за ціною 1,40дол.США, загальна вартість 2800,00 дол. США;
7. 385*150/1400N D21 d10 Hole 8mm Gas springs 400 шт.за ціною 1,55дол.США, загальна вартість 620,00 дол. США;
8. 385*150/1200N D21 d10 Hole 8mm Gas springs 400 шт.за ціною 1,45дол.США, загальна вартість 580,00 дол. США;
9. 385*150/1000N D21 d10 Hole 8mm Gas springs 400 шт.за ціною 1,45дол.США, загальна вартість 580,00 дол. США;
10. 385*150/800N D21 d10 Hole 8mm Gas springs 400 шт.за ціною 1,45дол.США, загальна вартість 580,00 дол. США;
11. TST 4017 Mechanism pair 500 шт.за ціною 6.45дол.США, загальна вартість 3225,00 дол. США;
12. TST 4014 Mechanism pair 3000 шт.за ціною 3,55дол.США, загальна вартість 1065,00 дол. США.
28.10.2021 з метою митного оформлення товару за специфікацією №9 від 14.09.2021, імпортованого за зовнішньоекономічним контрактом № 03-06-2019 від 03.06.2019, Товариством з обмеженою відповідальністю «Аппарель Де Ферніче» подано до Дніпровської митниці електронну митну декларацію №UА110150/2021/018148 від 28.10.2021.
Згідно із ЕМД ІМ 40 ДЕ №UА110150/2021/018148 її подано для здійснення митного оформлення товару:«Пневматичні циліндри лінійної дії - газові пружини (газліфти): 360*145/350N D21 dl0 Hole 8mm Gas springs - 2500 шт., 360*145/750N D21 dl0 Hole 8mm Gas springs - 2500 шт., 360*145/1000N D21 dl0 Hole 8mm Gas springs - 6000 шт., 360*145/1100N D21 dl0 Hole 8mm Gas springs - 5000 шт., Див. доп.», митна вартість товару заявлена за основним методом - за ціною договору.
За результатами формато-логічного контролю автоматизованою системою аналізу згенеровано обов`язкові форми контролю за ЕМД від 28.10.2021 №UА110150/2021/018148: 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості, 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товару: по наступних товарах можливе заниження митної вартості, здійснити перевірку правильності визначення митної вартості, ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів, 117-2 Здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів із залученням спеціалізованого підрозділу митниці для перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Декларанту сформовано електронне повідомлення, згідно із яким у відповідності до ст. 337 МКУ при проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження заявленої митної вартості товарів, виявлено наступне.
Відповідно до п.2.2 контракту якість товару має відповідати умовам контракту та стандартам країни виробника. П.2.3, 3.5 передбачено надання сертифікату якості.
При цьому, документи від виробника, що містять відомості про якісні характеристики товару, що мають вплив на його вартість, до митного контролю не надано.
2.Відповідно до п.3.3 контракту від 03.06.2019 №03-06-2019 вказано, що умови оплати визначаються сторонами в специфікаціях до контракту. Згідно Специфікації №9 від 14.09.2021 визначено умови оплати: 100% передоплата перед відвантаженням. При цьому, у проформі-інвойс від 14.09.2021 №14092021 визначені умови оплати: передоплата 50%, залишок 50% в день поставки. Якщо рахунок сплачено, документами, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (частина 2 статті 53 МКУ).
До митного оформлення декларантом надано банківський платіжний документ: від 11.10.2021 №б/н, що підтверджує оплату у розмірі 44 485 дол. США по контракту від 03.06.2019 №03-06-2019. В призначенні платежу платіжного доручення вказано виключно реквізити контракту від 03.06.2019 №03-06-2019.
Відповідно до п. 7 висновків Постанови Пленуму ВАСУ від 13.03.2017 №2 «Про Довідку щодо Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року», платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж, не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару. Так само платіжне доручення не є достатнім доказом митної вартості певної поставки товару в разі зазначення у ньому лише зовнішньоекономічного договору, на основі якого здійснено поставку певного товару.
Платіжний документ від 11.10.2021 №б/н не містить відмітки банку про проведення операції.
Оплата за вказаним платіжним дорученням здійснено за реквізитами рахунків, що не відповідають визначеним у статті 11 контракту від 03.06.2019 №03-06-2019.
Враховуючи вищезазначене, надані платіжні доручення неможливо ідентифікувати з оцінюваною партією товару.
У відповідності до вимог статей 54, 58 МКУ, відсутнє документальне підтвердження відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
3.Відповідно до відомостей документів, наданих декларантом до митного оформлення, поставка оцінюваного товару здійснюється на комерційних умовах поставки ЕХW BURSA (Республіка Туреччина), згідно Інкотермс. Відповідно до міжнародних правил перевезення Інкотермс, на комерційних умовах поставки ЕХW продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці. Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Згідно частини 10 статті 58 МКУ, при визначенні митної вартості товарів до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України та витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на страхування цих товарів.
З метою підтвердження заявленого рівня вартості транспортування декларантом до митного контролю надано: договір транспортного експедирування від 02.07.2020 №02/07/20, укладений ТОВ «Аппарель де Ферніче» (замовник) з ТОВ «Транс Лідер» (експедитор), договір про перевезення вантажів від 07.12.2020 б/н, укладений компанією ТОВ «Транс Лідер» (експедитор) з ТОВ «ДНІПРОТРАНС АЛЬЯНС» (експедитор 1), договір про перевезення вантажів від 23.09.2021 №z23/09/2021/1/21, укладений компанією «ТОВ «ДНІПРОТРАНС АЛЬЯНС» (експедитор) з компанією «Star Uluslararasi» (виконавець), рахунок від експедитора ТОВ «Транс Лідер» від 25.10.2021 №ТЛ-357.
Відповідно до пункту 2.1 договору транспортного експедирування від 02.07.2020 №02/07/20 Замовник надає Експедитору в оригіналі або за допомогою факсимільного, або електронного зв`язку, реквізити яких вказано в цьому договорі, заявку (контракт-заявку) на перевезення за підписом уповноваженої особи та завіреної печаткою.
Вказаний документ до митного оформлення не надано.
Відповідно до відомостей рахунку від 25.10.2021 №ТЛ-357, визначені наступні витрати на транспортування оцінюваної партії товарів: транспортно-експедиторські послуги поза митним кордоном України - 40 054,00 грн., транспортно-експедиторські послуги по території України - 22 684,00 грн., винагорода експедитора по території України - 500,00 грн.
Заявлені витрати на навантаження 2700,00 грн. не підтверджено документально та неможливо перевірити числове значення заявлених витрат у відповідності до положень статті 54 МКУ.
У рахунку від 25.10.2021 №ТЛ-357 визначена вартість експедиторської винагороди як складова транспортних витрат лише на території України.
Відповідно до пункту 5.1 договору транспортного експедирування від 02.07.2020 №02/07/20, загальна сума договору визначається згідно заявок (контракт-заявок) до цього договору і містить у собі: винагороду (плату) експедитора за організацію перевезень вантажів згідно умов договору; суму відшкодування витрат третьої особи, з якою експедитор уклав договір на здійснення перевезення вантажів (сума коштів, отримана для відшкодування витрат третій особі, є власністю третьої особи і повинна бути їй перерахована, згідно умов договору, укладеного з такою третьою особою); суму інших витрат експедитора, які понесені ним при виконанні цього договору, якщо вона може бути визначена при укладанні договору. У разі, якщо суму інших витрат експедитора, яка підлягає відшкодуванню замовником, неможливо визначити при укладанні цього договору, вказана сума збільшує загальну суму договору, визначену в заявці (контракт-заявці).
Пунктом 5.2 договору транспортного експедирування від 02.07.2020 №02/07/20 передбачено, що винагорода (плата) експедитора розраховується як різниця між сумою, отриманою від замовника, і сумою, сплаченою третій особі по умовах договору, укладеного з такою третьою особою.
Враховуючи маршрут перевезення вантажу, відсутні відомості щодо вартості транспортно-експедиторського обслуговування на всьому шляху прямування вантажу від пункту відправлення до пункту призначення, а саме за межами митної території України, що викликає обґрунтовані сумніви щодо включення експедиторської винагороди до витрат на транспортування оцінюваної партії товару, що є складовими митної вартості.
Враховуючи викладене та з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням частини 3 статті 53 Митного кодексу України, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;5) виписку з бухгалтерської документації; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 9) сертифікат якості.
29.10.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Аппарель де Ферніче» повідомлено митний орган про відсутність можливості надання додаткових документів протягом 10-денного терміну.
Дніпровською митницею було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2021/000083/2 від 29.10.2021.
Вказаним рішенням скориговано митну вартість та визначено ціну товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - 2-ґ (резервного методу) на рівні 4,51дол.США, яке мотивовано наступним:
- враховуючи зазначені у повідомленні митниці результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару за ЕМД №UА110150/2021/018148 від 28.10.2021, відмови декларанта від надання додаткових документів, ненадання документів у спростування виявлених невідповідностей, що унеможливлює перевірити числове значення вартості заявленого товару, відсутність документального підтвердження повноти включення складових митної вартості, а саме витрат на навантаження та експедиторської винагороди, відсутність документального підтвердження ціни, що фактично сплачена, метод визначення митної вартості за ціною договору не може бути застосований, тому прийнято рішення про коригування митної вартості;
- за результатами проведеного контролю співставлення у відповідності до положень статті 337 МКУ встановлено відсутність митних оформлень за ціною угоди (вартість операції) ідентичних/подібних товарів в понятті ст.59-60 МКУ ввезених на митну територію України у наближений час, що унеможливлює застосування методів визначення митної вартості товару за ціною щодо ідентичних (ст.59 МКУ) та подібних (ст.60 МКУ) товарів. Відсутність у митниці та не надання декларантом необхідних документів унеможливила застосування методів на основі віднімання та на основі додавання вартості товарів. У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT);
Товар випущений у вільний обіг за МД №UA110150/2021/018317 від 29.10.2021.
Не погодившись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 року).
Згідно із частиною першою статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.
Митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України).
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина перша статті 49 Митного кодексу України).
Відомості про митну вартість товарів використовуються для, зокрема, нарахування митних платежів (пункт 1 частини першої статті 50 Митного кодексу України).
Згідно з частинами першою, другою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Статтею 53 Митного кодексу України визначено документи, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Згідно з частиною першою статті 53 цього кодексу, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України визначено, що, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини четвертої статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 Митного кодексу України).
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 Митного кодексу України).
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною першою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до частин другої, третьої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Приписами частини першої статті 337 Митного кодексу України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно пунктом 1 частини четвертої статті 54 цього Кодексу митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною шостою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з частиною другою статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до положення частин другої восьмої статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307, яка враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачем 29.10.2021 прийнято рішення № UA110000/2021/000083/2 про коригування митної вартості товару за МД № UA110150/2021/018148 від 28.10.2021.
Підставою для здійснення коригування митної вартості в сторону збільшення ціни товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості (2-ґ (резервного методу)) стали висновки митного органу про ненадання позивачем відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також ненадання документів у спростування виявлених невідповідностей та на вимогу митного органу, про що зазначено у гр.33 рішення, та у відзиві.
Так, у рішенні № UA110000/2021/000083/2 відповідач обґрунтував такі висновки наступним:
- не надання сертифікату якості;
- невідповідності щодо умов оплати;
-наданий банківський платіжний документ від 11.10.2021 №б/н містить лише посилання на реквізити контракту від 03.06.2019 №03-06-2019, не містить відмітки банку про проведення операції та за реквізитами рахунків, що не відповідають визначеним у статті 11 контракту від 03.06.2019 №03-06-2019, тому платіжне доручення неможливо ідентифікувати з оцінюваною партією товару;
- заявку (контракт-заявку) на перевезення за підписом уповноваженої особи та завіреної печаткою до митного оформлення не надано.
-заявлені витрати на навантаження у розмірі 2700,00 грн. не підтверджено документально та неможливо перевірити числове значення заявлених витрат у відповідності до положень статті 54 МКУ;
- у рахунку від 25.10.2021 №ТЛ-357 визначена вартість експедиторської винагороди як складова транспортних витрат лише на території України;
Однак, викладені у графі 33 рішення від 29.10.2021 №UA110000/2021/000083/2 зауваження є безпідставними, з огляду на наступне.
За умовами контракту №03-06-2019 від 03.06.2019 (п.1.1.) продавець виробляє та продає, а покупець купує на умовах цього контракту матеріали (далі товар) в кількості, комплекті, асортименті та за цінами, вказаним в специфікаціях до цього контракту. Поставка товару здійснюється на умовах вказаних в специфікаціях та додаткових умовах до цього контракту (п.4.1. контракту). Пунктом 3.3. цього контракту визначено, що оплата за товар здійснюється покупцем продавцю шляхом банківського переказу. Умови оплати погоджуються сторонами в специфікаціях.
Отже, за вказаним зовнішньоекономічним контрактом умови оплати за товар вказуються та погоджуються в специфікації на кожну поставку.
Відтак, зауваження митного органу щодо невідповідностей умов оплати та не підтвердження оплати за товар безпідставні та спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів митного органу про не підтвердження витрат на навантаження товару та розміру експедиторської винагороди за межами території України, суд зазначає наступне.
Згідно із умовами контракту поставка здійснюється на умовах вказаних в специфікаціях та додаткових угодах до контракту (п. 4.1 контракту). При визначенні умов поставки використовуються прийняті умови INCOTERMS 2000 (п.4.2 контракту).
За специфікацією №9 від 14.09.2021сторонами контракту погоджено умову поставки EXW-BURSA.
EXWангл. Ex Works, або Франко завод (...назва місця) термін інкотермс 2000, означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.
Згідно із рахунком-фактурою від 25.10.2021 №ТЛ-357 з уточненнями, визначені наступні витрати на транспортування оцінюваної партії товарів за маршрутом м. Бурса (Туреччина) митний кордон України (Торговий порт Чорноморськ) м. Дніпро м. Олександрія (Україна):
2.навантаження товару м. Бурса 2700,00грн.;
4.винагорода експедитора по території України 500,00грн.
У перелічених документах співпадають: товар, що перевозився; місто відправлення товару; місто доставки товару, реєстраційний номер авто, що здійснював перевезення; вартість перевезення. Наведені дані у їх сукупності та у повній мірі дають можливість визначити числове значення митної вартості товару та відповідають даними митної декларації.
За таких обставин, зауваження відповідача про не підтвердження документально заявлених витрат на навантаження у розмірі 2700,00 грн. не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами справи.
Крім цього, з рахунку-фактури від 25.10.2021 №ТЛ-357 з уточненнями та довідки про транспортні витрати № б/н від 25.10.2021 з уточненнями вбачається домовленість сторін про експедиторську винагороду тільки по території України. Сума транспортних витрат у цих документах повністю відповідає контракт-заявці №1 від 08.10.2021, який є невід`ємною частиною договору транспортного експедирування №02/07/20 від 02.07.2020.
Розмір експедиторської винагороди та її зміст визначається сторонами добровільно на підставі їх обопільного волевиявлення.
Отже, експедиторська винагорода по території України не входить до складової митної вартості товару.
Посилання митного органу на відсутність Сертифікату якості у документах, наданих до митного оформлення на підтвердження заявленої митної вартості, не враховуються судом, оскільки згідно з положень cтатті 53 Митного кодексу України сертифікат якості не є обов`язковим документом, що подається до митного оформлення.
Його відсутність жодним чином не впливає на визначення числового значення митної вартості.
З цих же підстав є необґрунтованими посилання відповідача щодо невідповідностей зазначених в декларації країни відправлення даних інвойсу, ніж поданого до митного до митного оформлення.
Копія митної декларації країни відправлення передбачена як додатковий документ, що надається (за його наявності) на запит митниці, якщо надані документи, передбачені ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартост. При цьому, ч.5 ст.53 МК України прямо забороняє вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
В контексті наведеного, суд вважає необхідним зауважити, що стаття 53 Митного кодексу України передбачає як підставу до витребування додаткових документів наявність розбіжностей саме в документах, які підтверджують митну вартість, а не в будь-яких документах, наданих декларантом до митного оформлення.
Щодо інших запитуваних митницею під час проведення консультації додаткових документів, суд вважає за необхідне зазначити, виписка з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, каталоги виробника товару в силу положень ч.3 ст. 53 МК України також є додатковими документами та надаються декларантом за наявності виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Проте, митним органом у повідомленні про необхідність надання додаткових документів жодним чином не обґрунтовано які саме розбіжності можуть усунути саме вказані запитувані митним органом документи.
З огляду на викладене, суд вважає, що по суті вказані митним органом зауваження в оскаржуваному рішенні носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару. Зазначені митницею у повідомленні декларанту та рішенні про коригування митної вартості зауваження та невідповідності, які стали підставою прийняття рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості, що свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
При цьому, відповідачем не доведено, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Суд зазначає, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Крім того, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Обставина про наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Водночас, ціна є грошовим вираженням лише у разі коли існує рівновага між попитом та пропозицією. В інших випадках коливання цін спричиняються не вартістю, а іншими причинами.
Отже, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 справа №815/6827/17, від 22.04.2019 справа № 815/6242/17, від 07.08.2018 справа №815/3400/17.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
З таких обставин, рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару від 29.10.2021 № UА110000/2021/000083/2 прийняте не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності свого рішення у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, за подання позову до суду в розмірі 2481,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №4299 від 21.03.2022.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову до суду підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.
Згідно із частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із частиною першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Відповідно до частини п`ятої статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частини дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, ці витрати мають бути пов`язаними з розглядом справи та підтверджені відповідними доказами.
Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.
Приписами пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та витрачений час.
Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до позовних матеріалів додано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №2834, копію ордеру серії 113087 від 30.03.2022, договір про надання правничої допомоги №13 від 22.02.2022, додаткову угоду №1, платіжне доручення №4304 від 21.03.2022 про сплату 5000,00грн. за судове оскарження рішення про коригування митної вартості згідно з рахунку №35 від 21.03.2022, рахунок на оплату №35 від 21.03.2022.
Згідно з умовами Договору №13 від 22.02.2022 (п.1.1.), укладеного між ТОВ «Аппарель де Ферніче» (Клієнтом) та Адвокатським бюро «Майя Сергєєва та Партнери» (надалі - Адвокатське бюро) Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання здійснити оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості Дніпровської митниці Держмитслужби, а саме: №UA110000/2021/000083/2 від 29.10.2021 року.
Для реалізації зобов`язань, передбачених п. 1.1 цього Договору, Адвокатське бюро зобов`язується надавати Клієнту протягом строку дії цього Договору правничу допомогу у наступному:
надання правової інформації,
консультацій і роз`яснень з правових питань;
складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
представництво інтересів у судах під час здійснення адміністративного судочинства, а також в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, перед фізичними та юридичними особами; інша правова допомога за погодженням сторін (п.1.2 Договору).
Відповідно до п.п. 3.1-3.2 Договору вартість послуг за юридичне супроводження оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби, а саме: №UA110000/2021/000083/2 від 29.10.2021 року, в кожній інстанції передбачається у додаткових угодах.
22.02.2022 між сторонами також було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги від 22.02.2022 №13, відповідно до умов п.1 якої Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання здійснити оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби, а саме: №UA110000/2021/000083/2 від 29.10.2021 року в суді першої інстанції.
За умовами п.2 вказаної Додаткової угоди гонорар є фіксованим і включає в себе повне юридичне супроводження процесу оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби, а саме: №UA110000/2021/000083/2 від 29.10.2021 р. в суді першої інстанції та складає 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Оплата вартості послуг (Гонорару), передбачена п.1 цієї Додаткової угоди, здійснюється протягом десяти календарних днів з моменту виставлення рахунку на оплату. Акт приймання-передачі наданих послуг підписується до завершення судового розгляду в суді першої інстанції. (п.3 Додаткової угоди).
21.03.2022 Адвокатським бюро виставлено рахунок на оплату №35 та 21.03.2022 позивачем здійснено оплату за цим рахунком.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу у даній адміністративній справі, судом враховано, що дана справа не викликає складності у правовому розумінні та є справою незначної складності, відповідно до вимог п.10 ч.6 ст.12 КАС України.
Справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). У судових засіданнях адвокат участі не брав, відповіді на відзив позивачем надано не було.
Поряд з цим, умовами договору передбачено, що для виконання зобов`язань по оскарженню в судовому порядку рішення про коригування митної вартості Адвокатське бюро зобов`язується надавати Клієнту протягом строку дії цього Договору правничу допомогу у наступному: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів у судах під час здійснення адміністративного судочинства, а також в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, перед фізичними та юридичними особами; інша правова допомога за погодженням сторін (п.1.2 Договору).
Однак, у наданих документах на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт на виконання умов договору та їх вартості, не наведено вартість юридичних послуг за годину часу.
Суд звертає увагу, що в силу положень ч.4 ст. 134 КАС України учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Крім цього, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид правової послуги та витрачений час.
Однак, таких документів позивачем також не надано.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Враховуючи те, що позивачем в обґрунтування заявленої вартості правової допомоги не було надано жодних доказів на підтвердження фактичного обсягу наданої правової допомоги, не надано опису виконаних робіт, також розрахунку понесених витрат, в тому чисоі за певний вид наданої послуги та витрачений час та із зазначенням погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, суд дійшов висновку, що позивачем не надано відповідного документального підтвердження понесення ним в рамках цієї справи витрат на правничу допомогу.
За таких обставин, у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UА110000/2021/000083/2 від 29.10.2021.
Рішення суду набирає законної сили до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 29.08.2022.

Суддя М.М. Бухтіярова