Справа № 754/15113/20
Суддя: Козленко Г. О.
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого-судді- Козленко Г.О.,

при секретарі- Король О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції НП України про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом та просить зобов`язати Управління патрульної поліції Національної поліції ( далі- НП) України скласти адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення за частиною 4 статті 122 Кодексу про адміністративні правопорушення на працівника патрульної поліції, який перебував 14.10.2020 року за кермом службового автомобіля TOYOTA PRIUS д.н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні).

Посилається на те, що 14 жовтня 2020 року він , керуючи своїм транспортним засобом MERSEDES- BENZ д.н.з. НОМЕР_2 став свідком вчинення працівниками патрульної поліції адміністративного правопорушення за частиною 4 статті 122 Кодексу про адміністративні правопорушення. 20 жовтня 2020 року він звернувся до Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції НП України із заявою про вчинення адміністративного правопорушення працівниками патрульної поліції, які перебували в службовому автомобілі TOYOTA PRIUS д.н.з. НОМЕР_1 ( на синьому фоні) та долучив до заяви ком пакт -диск із власного відео реєстратора.

Вказує, що 10 листопада 2020 року на його адресу надійшла відповідь № Н-15923/41/11/2/02-2020 від 04.11.2020, в якій співробітники Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції НП України повідомили, що 14 жовтня 2020 року в службовому автомобілі TOYOTA PRIUS д.н.з. НОМЕР_1 ( на синьому фоні) заступили на денне чергування інспектор старший лейтенант поліції Ковальчук Сергій Анатолійович та інспектор капрал поліції Пальчик Ігор Віталійович .

Однак, позивач вважає, що відповідач не надав конкретної відповіді щодо того, хто конкретно перебував за кермом службового автомобіля та дійшли висновку, що в діях працівників патрульної поліції не вбачається ознак адміністративного правопорушення за частиною 4 статті 122 Кодексу про адміністративні правопорушення.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до відеозапису адміністративне правопорушення співробітниками поліції вчинялось на регульованому перехресті вулиці Івана Виговського та вулиці Північно - Сирецької. Посилається, що співробітники поліції всупереч пункту 16.3 розпочали рух на червоний сигнал світлофору та заїхали автомобілем за дорожньою розміткою 1.12 ( стоп-лінію) ,чим створили загрозу безпеці дорожнього руху.

В подальшому, не дотримавшись пункту 16.6 Правил дорожнього руху,працівники поліції , не дали дорогу транспортним засобам, що рухались в зустрічному напрямку , на зелений сигнал світлофору, здійснили маневр розвороту.

Такі дії працівників відповідача мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частини 4 статті 122 КУпАП, а саме порушення , передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Однак, попри викладені ним доводи в заяві щодо вчинення співробітниками відповідача адміністративного правопорушення та доданих доказів, відповідач дійшов висновку, що відсутні ознаки неправомірних дій співробітників.

Таку відповідь позивач вважає необґрунтованою та незаконною, оскільки співробітники відповідача перебували на чергуванні, виконували службові обов`язки та розуміли вчинення ними адміністративного правопорушення. Таким чином, на думку позивача, відповідач неналежним чином розглянув його заяву з доданими до неї доказами, як наслідок працівники патрульної поліції, які вчинили адміністративне правопорушення можуть уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 20.11.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд до Солом`янського районного суду м.Києва, оскільки позов подано з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями віл 29.01.2020 Солом`янського районного суду м. Києва справу передано до провадження судді Козленко Г.О.

Відповідно до Ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 02 лютого 2021 року відкрито спрощене провадження за даним адміністративним позовом.

11 травня 2021 року від відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на позов у якому представник відповідача вважає твердження позивача, що викладені у позові необґрунтованими,хибними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вказує, що на адресу управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції 26.10.2020 за вх. № Н-15923 надійшло звернення позивача стосовно можливих неправомірних дій окремих працівників відповідача. Позивач вимагав складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.4 статті 122 КУпАП на працівника, який керував транспортним засобом TOYOTA PRIUS д.н.з. НОМЕР_1 ( на синьому фоні). При опрацюванні звернення позивача інформація щодо можливих неправомірних дій окремих працівників не знайшли свого підтвердження. 04.11.2020 на адресу позивача було відправлено відповідь на звернення.

Представник відповідача вказує на те, що не складення протоколу про адміністративне правопорушення не порушує прав позивача, оскільки не породжує, не змінює та не припиняє його права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.4 ст.122 КУпАП створення аварійної обстановки це таке порушення правил дорожнього руху,затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, у результаті якого інші учасники руху були змушені різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення власної безпеки або безпеки інших громадян.

Аналізуючи відеозапис, який долучає позивач вбачається, що учасники дорожнього руху не змінювали швидкість, напрямок руху, не вживали інших заходів щодо забезпечення власної безпеки, а тому склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.4 ст.122 КупАП відсутній.

26.05.2021 позивач надав відповідь на відзив у якому спростовуючи доводи представника відповідача, зазначив, що став свідком вчинення представниками відповідача, які є представниками центрального органу виконавчої влади, які повинні забезпечувати охорону прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а не вчиняти адміністративні правопорушення. Вважає, що в силу вимог Закону України « Про Національну поліцію України» визначено, що виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками належить до основних повноважень органів поліції.

Позивач вважає, що така відповідь відповідача та поведінка співробітників патрульної поліції порушує його законні права і інтереси гарантовані державою, оскільки єдиним джерелом влади в Україні є народ, в особі позивача, який матеріально забезпечує державні органи , в тому числі відповідача. Не складання адміністративних матеріалів на співробітників відповідача за частиною 4 статті 122 КУпАП є незаконним, а відмова, яка була надіслана йому про відсутність в їх діях адміністративного правопорушення, не відповідає чинному законодавству України.

24.05.2021 позивач направив до суду клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін по справі.

Відповідно до Ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

28.09.2021 позивачем подано заяву про відвід головуючого судді по справі.

Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2021 заяву позивача про відвід головуючого у справі від 28.09.2021 визнано необґрунтованою.

23.10.2021 позивачем повторно подано заяву про відвід головуючого судді по справі.

26.10.2021 відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 26.10.2021 заяву про відвід головуючого у справі від 21.10.2021 визнано необґрунтованою.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, суд виходить із наступного.

Встановлено, що 20 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з письмовим зверненням , яка містила вимогу встановити працівників патрульної поліції, які перебували у службовому автомобілі TOYOTA PRIUS д.н. НОМЕР_3 , та скласти на водія протокол вчинення ним адміністративного правопорушення за частиною 4 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В письмовому зверненні ОСОБА_1 посилався на те, що він став свідком вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КУпАП працівниками патрульної поліції, які перебували у службовому автомобілі TOYOTA PRIUS д.н. НОМЕР_3 та порушили пункт 16.3 та 16.6 Правил дорожнього руху, а саме не зупинили службовий автомобіль перед дорожньою розміткою 1.2 ( стоп-лінією) та здійснили разворот, не надаючи переваги у русі транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають ліворуч.

Позивач вказав, що його службовий автомобіль патрульної поліції знаходиться попереду автомобіля MERSEDES- BENZ д.н.з. НОМЕР_2 , яким він безпосередньо керував и в якості доказу вчиненого правопорушення послався на відео з власного відео реєстратора.

04 листопада 2020 року Управлінням патрульної поліції Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надана письмова відповідь за № Н-15923/41/11/2/02-2020 відповідно до якої твердження позивача щодо порушення працівниками поліції Правил дорожнього руху визнані небгрунтованими у зв`язку із чим повідомлено про відсутність ознак неправомірних дій працівників поліції.

Вказану відповідь позивач вважає неправомірною у зв`язку із чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просить зобов`язати Управління патрульної поліції Національної поліції ( далі- НП) України скласти адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення за частиною 4 статті 122 Кодексу про адміністративні правопорушення на працівника патрульної поліції, який перебував 14.10.2020 року за кермом службового автомобіля TOYOTA PRIUS д.н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні).

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом частини третьої статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За таких обставин обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту, як оскарження дій працівників поліції та зобов`язання їх скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншої особи, в даному випадку працівника патрульної поліції, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

Таку правову позицію висловив також Касаційний адміністративний суд у справі № 826/3538/18 у Постанові від 18.06.2019.

Крім того, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.

При цьому оцінюючи підстави заявлених вимог , суд виходить також із наступного.

Позивач, мотивуючи свої вимоги, посилається на те, що працівниками патрульної поліції вчинено таке порушення Правил дорожнього руху, що могло призвести до створення аварійної обстановки.

Відповідно до ч.4 ст.122 КУпАП створення аварійної обстановки це таке порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, у результаті ґкого інші учасники руху були змушені різко змінити швидкість , напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення власної безпеки або безпеки інших громадян.

Відповідно до ч.4 ст.122 КУпАП порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З доданого позивачем відеозапису вбачається відсутність обставин створення аварійної обстановки для позивача, внаслідок маневру службового транспортного засобу патрульної поліції. Дані власного відео реєстратора позивача свідчать про те, що ним будь-які заходи щодо забезпечення власної безпеки, а також різкої зміни швидкості, напрямку руху, не вживались.

З урахуванням наведеного у сукупності, всебічно з`ясувавши обставини по справі, суд вважає позов необґрунтованим, у зв`язку із чим в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 139 КАС України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2, 72, 139,241,242,243,244,246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції НП України про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко