Справа № 363/1953/22
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

20.09.22 363/1953/22
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2022 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом. 25 липня 2022 року, через канцелярію суду позивачем був поданий уточнений адміністративний позов, в якому останній просив: скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №5589058 від 09.07.2022 року, винесену заступником командира 6 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в місті Київ ДПП НПУ старшим лейтенантом поліції Зінченком В.А., провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити; стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що заступником командира 6 роти батальйону 4 полку УПП в м. Києві старшим лейтенантом поліції Зінченком В.А. 09 липня 2022 року була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення ЕАР №5589058, якою було притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф в розмірі 3 400 грн. Відповідно до даних, що містяться в постанові, ОСОБА_1 09.07.2022 року о 14-45 годині в м. Київ по вул. Кільцева дорога, 10, керуючи транспортним засобом «Chopper» без ДНЗ порушив вимоги п. 2.1. а) ПДР України, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом. Натомість жодного доказу того, що електроскутер "City Coco Chopper" NZІTA NZ-X12 є механічним транспортним засобом, на керування якого потрібне відповідне право, та що вищевказаний транспортний засіб підлягає обов`язковій державній реєстрації, Відповідач не надав. Позивач вважає дану Постанову незаконною, а дані вказані в ній невірними. Зазначає, що 09.07.2022 року він придбав зазначений електроскутер, 19.02.2022 року випуску, двигун НОМЕР_1 потужністю 2,0 кВт. Дійсно 09.07.2022 року о 14:45 год. керував вказаним засобом та рухався по вул. Кільцева дорога, 10 в м. Києві в напрямку авторинку Жуляни та буз зупинений співробітником патрульної поліції Зінченком В.А., який одразу після зупинки звернувся із вимогою пред`явити технічний паспорт на транспортний засіб та водійські права категорії А1 на право керування. Позивач повідомив останнього, що ч. 2 ст. 15 Закону України Про дорожній рух визначений вичерпний перелік транспортних засобів, право на керування якими відповідної категорії, може бути надано громадянину, який досяг визначеного віку і не має медичних протипоказань. Так, згідно приписів вищезазначеної норми, право на керування категорії А1, А надається на керування мототранспортними засобами і мотоколясками. Натомість, відповідно до пункту 1.10 ПДР, транспортний засіб, на якому він пересувається, а саме електороскутер з електродвигуном потужністю 2 кВт, не підпадає під визначення мотоцикла, мопеда і механічного транспортного засобу, оскільки вищевказаною нормою встановлено, що механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Таким чином електроскутер, потужністю двигуна до 3 кВт, не підлягає обов`язковій державній реєстрації, за наслідком якої видається технічний паспорт та, згідно п. З розділу "Загальні положення" Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №340 від 8 травня 1993 року, для керування ним, права на керування транспортним засобом визначеної законодавством категорії не потрібне.

Отже зазначена постанова, на думку позивача підлягає скасуванню із-за неповного з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального права і відсутністю події адміністративного правопорушення, а провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності закриттю.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 25 липня 2022 року на виконання ухвали суду від 19 липня 2022 року ОСОБА_1 через канцелярію суду подав уточнений адміністративний позов. 26 липня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08 серпня 2022 року представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України отримав копію ухвали суду від 26 липня 2022 року та копію позовної заяви з додатками, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення.

25 серпня 2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ДПП Д. Дідковська просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки твердження позивача, викладенні у позові є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, скільки оскаржувана постанова винесена в межах повноважень інспектора в порядку та у спосіб визначений КУпАП, із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Зі змісту відзиву слідує, що 09.07.2022 року при патрулюванні м. Києва екіпажем «РУБІН-952» було виявлено порушення ПДР водієм транспортного засобу «Chopper», без ДНЗ. Інспектором було зупинено водія вказаного засобу згідно вимог ст. 35 Закону, підійшовши до якого, інспектор представився та пояснив причину зупинки і на підставі п. 2.4 ПДР висунув законну вимогу до водія щодо пред`явлення для перевірки документів, зазначених у п. 2.1 ПДР. Водій ОСОБА_1 не надав вказаних документів, аргументуючи це тим, що може керувати зазначеним засобом без посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Інспектором в свою чергу було роз`яснено водію зміст п. 2.13 ПДР та повідомлено про права і обов`язки, крім того позивач надав усні пояснення, враховані інспектором і як наслідок, за результатом розгляду справи про притягнення водія до адміністративної відповідальності, винесена постанова за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

01 вересня 2022 року через канцелярію суду ОСОБА_1 була подана відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що у відзиві відповідач не спростував твердження позивача та аргументи стосовно суті позовних вимог. Також позивач не погоджується з обставинами викладеними у відзиві та правовою оцінкою обставин, оскільки транспортний засіб, на якому він пересувався, а саме електроскутер з електродвигуном потужністю 2 кВт не підпадає під визначення механічного транспортного засобу, мопеда чимотоцикла. Тобто не підпадає під дію вимог пунктів 2.1, 2.13 ПДР, на які посилається відповідач.

Відповідно до ст. 262 КАС України - суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що заступником командира 6 роти 4 батальйону УПП в м. Києві ДПП старшим лейтенантом поліції Зінченком В.А. 09.07.2022 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5589058. Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 09.07.2022 року о 14 год. 45 хв., керуючи транспортним засобом «Chopper» без ДНЗ в м. Києві по вул. Кільцева дорога,10 водій ОСОБА_1 , не пред`явив, чим порушив вимоги п.2.1.а ПДР України - керуваннятранспортним засобом особою, яка немає права керувати таким транспортним засобом, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП, в зв`язку з чим застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає ЗУ "Про дорожній рух". Так, відповідно до ст. 1 ЗУ "Про дорожній рух" - цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Стаття 14 ЗУ "Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» - поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. за №1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 2.1 а) ПДР - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. За приписами п. 2.4 а) ПДР - на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. ПДР.

За правилами п. 1.10 Правил дорожнього руху:

- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

- транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;

- механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт;

Відповідно до п. 2.13 ПДР України - транспортні засоби належать до таких категорій: зокрема, до категорії А1 належать мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Так, на відміну від «механічного транспортного засобу», «транспортним засобом» є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Таким чином, Правилами дорожнього руху України розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Отже, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.

До аналогічного висновку прийшов Верховний суд у справі за №278/3362/15-к від 01.03.2018 року.

Позивачем зазначено, що транспортний засіб, яким він керував 09.07.2022 року не є механічним транспортним засобом і не підлягає державній реєстрації, адже має потужність двигуна менше ніж 3 кВт, на підтвердження чого надав суду копії товарного чеку та сертифікату відповідності електричного скутера.

Таким чином, у відповідності до визначень закріплених у Правилах дорожнього руху України транспортний засіб «Chopper» без ДНЗ потужністю 2 кВт, не може визнаватись механічним транспортним засобом (та не підлягає державній реєстрації).

Враховуючи зазначене в даному випадку, позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п. 2. 1 (а) ПДР України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким вказаний засіб «Chopper» без ДНЗ не являється.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту ст. ст. 7, 9, 251 КУпАП випливає, що особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності у встановленому законодавством порядку за умови вчинення нею адміністративного правопорушення, факт вчинення якого підтверджується належними доказами.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім цього, з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як стверджує позивач в своєму позові, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З аналізу приведених вище статей можливо дійти висновку, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Так, принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені ст. 251 КУпАП), які відповідно до ст. 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів надалі виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові, - Постанова Верховного Суду від 15.11.2018 року за №524/5536/17.

Вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Відсутність в матеріалах справи доказу, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови (постанова Верховного Суду від 23.10.2019 року за №357/10134/17).

Також, факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами (постанова Верховного Суду від 15.03.2019 року за №686/11314/17).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 27.06.2019 року за №560/751/17).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 14.05.2020 року за №240/12/17).

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року за №338/1/17.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року за №127/163/17-а.

Однак відповідач не зазначив в самій, оскаржуваній позивачем постанові серії ЕАР №5589058 від 09.07.2022 року, який саме документ, згідно переліку п. 2.1 ПДР, водій ОСОБА_1 не пред`явив на вимогу поліцейського, крім того не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові (відеозапису, фото-фіксації моменту вчинення правопорушення, пояснень свідків чи очевидців тощо).

Також, до суду не надано доказів, що заступник командира 6 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в місті Київ ДПП НПУ старший лейтенант поліції Зінченко В.А. відібрав пояснення у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, надав водію можливість реалізувати своє право на отримання правової допомоги, враховуючи, що він оспорював вчинене ним правопорушення та встановив обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема і скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідач надав суду відзив із запереченнями проти позову, але без доказів та матеріалів, які б підтверджували підстави прийняття рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, отже не довів в судовому порядку правомірність свого рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №5589058 від 09.07.2022 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року за №73 з відповідними змінами від 01.04.2020 року за №272 - Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних (відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції згідно з штатним розписом Національної поліції України. Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення, є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України тощо.

Таким чином, враховуючи те, що Управління патрульної поліції в м. Києві, де працює заступник командира 6 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в місті Київ ДПП НПУ старший лейтенант поліції Зінченко В.А., який склав оскаржувану позивачем постанову, входить до складу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, який в свою чергу виступає відповідачем по вказаній справі, та діє на правах самостійної юридичної особи, то саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у відповідності до ст. 139 КАС України.

Суд не погоджується з позивачем в частини його вимог щодо стягнення з відповідача судового збору в сумі 992,40 грн. виходячи з наступного:

У відповідності до ч. 4 ст. 152 КАС України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Так, позивачем був сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 18.07.2022 року. ОСОБА_1 сплативши зазначену суму посилався на ЗУ «Про судовий збір», зазначаючи необхідність оплати судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 992,40 грн.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" - судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", який вступив в дію з 01.01.2022 року, встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня 2022 року складає 2481 гривень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року в справі за №543/775/17 зазначає, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ України «Про судовий збір» - у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481х0,2 = 496 грн. 20 коп.).

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ЕАР №5589058 від 09.07.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5589058 від 09.07.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишгород, Київської області, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП № НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 496,20 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.П. Дьоміна