Справа № 480/4411/22
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2022 року Справа № 480/4411/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4411/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить суд:
1) визнати протиправною бездіяльність начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, пов`язану з ненаданням частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2018 р. по 10.02.2019 р. тривалістю 2 календарних дні з 01.07.2022 р. з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати начальнику Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 ;
Крім того, позивач просить допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, а також встановити строк для подання відповідачем до суду звіту про виконання судового рішення.
Свої вимоги мотивує тим, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі № 480/1693/19 наказом Пенсійного фонду України від 25.07.2019 року № 332-О "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 " позивача було поновлено на посаді начальника Охтирського об`єднаного УПФУ Сумської області з 18 квітня 2019 року. Після поновлення його на посаді за рішенням суду, відповідач не виплачував йому частину щорічної основної оплачувальної відпустки за період з 11.02.2018 р. по 10.02.2019 р. тривалістю 2 календарні дні з 01.07.2022 р. та грошову допомогу у розмірі середьомісячної, при тому, що він неоднаразово звертався за даною виплатою.
Невиплата такої допомоги, як стверджує позивач, суперечить ст.57 Закону України "Про державну службу", ч.3 ст.2 Закону України "Про відпустки".
Ухвалою суду від 08.07.2022 провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Ухвалу суду відповідач отримав, однак станом на час розгляду справи, відзив на позов до суду не надано.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 (далі - Позивач), згідно наказу № 57 від 01 серпня 1994 року призначений на посаду начальника Охтирського міськвідділу Пенсійного фонду за конкурсом, наказом № 31-о від 17 травня 2002 року призначений на посаду начальника управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка в порядку переведення, наказом № І-о від 27 жовтня 2011 року призначений на посаду начальника управління Пенсійного фонду України в м. Охтирці та Охтирському районі (з 27.01.2016 управління перейменоване на Охтирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області).
04 липня 2018 року позивач був звільнений з посади начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області у зв`язку з реорганізацією відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 р. у справі №1840/2917/18 наказом Пенсійного фонду України від 22.12.2018 р. №491-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » його було поновлено на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 05 липня 2018 року.
Після поновлення його на посаді за рішенням суду відповідач не виплачував йому заробітну плату, при тому, що ним, як керівником Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, було направлено до Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, яке було правонаступником ліквідованого Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, табелі обліку робочого часу, належним чином складені та оформлені. Тому позивач вимушений був звернутися до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності стягнення заробітної плати. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року у справі № 480/1601/19 позовні вимоги ОСОБА_1 щодо нарахування і виплати йому заробітної плати були задоволені.
Наказом Пенсійного фонду України від 05.04.2019 року № 135-О «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було повторно в порушення вимог чинного законодавства України звільнено з посади у зв`язку з реорганізацією відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», тому він був вимушений знову звернутися до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року по справі № 480/1693/19 його позовні вимоги були задоволені.
На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року по справі № 480/1693/19 наказом Пенсійного фонду України від 25.07.2019 року №332-О «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » позивача було знову поновлено на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 18.04.2019 року
Після поновлення позивача на посаді за рішенням суду, відповідач не виплатив йому частину щорічної основної оплачувальної відпустки за період з 11.02.2018 р. по 10.02.2019 р. тривалістю 2 календарні дні з 01.07.2022 р. та грошову допомогу у розмірі середьомісячної, при тому, що він неоднаразово неодноразово звертався до начальника головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із письмовими заявами про надання йому невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2018 р. по 10.02.2019 р. з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, а саме заяви від 05.03.2019 р., 20.09.2019 р., 18.10.2019 р., 20.11.2019 р., 23.05.2022 р., 20.06.2022 р. (а.с. 25-54).
Проте на неоднаразові письмові заяви він не отримав жодної відповіді, ні погодження, ні суми відпускних коштів, внаслідок чого ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що статтею 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.
Статтею 57 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Надання оплачуваної щорічної відпустки є однією з конституційних гарантій права на відпочинок.
Щорічну основну оплачувану відпустку розуміють, як гарантоване законом число вільних від роботи календарних днів, що надається щорічно всім працівникам, які перебувають у трудових відносинах.
Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується : гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) та забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків зазначених у ст. 24 цього закону. А саме: у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; у разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості; за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні; особам віком до вісімнадцяти років заміна всіх видів відпусток грошовою компенсацією не допускається; у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.
Щорічна основна оплачувана відпустка державному службовцю надається з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати. Також однією з важливих гарантій, реалізації права на відпустку є її оплата, мета якої - забезпечити працівникові матеріальну можливість повноцінного та ефективного відпочинку.
Порядок надання щорічних відпусток, який визначений нормами статті 10 Закону України "Про відпустки", також передбачає правило, що відпустка надається з прив`язкою до відповідного робочого року, відпрацьованого особою. Частиною дев`ятою вказаної статті також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.
Статтею 50 Закону України "Про державну службу" від 10,12.2015 № 889-VIII (далі Закон 889) встановлено, що заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення).
Питання оплати праці державних службовців регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (із змінами та доповненнями) (далі Постанова 15). Даною Постановою з метою упорядкування умов оплати праці працівників державних органів затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів.
02.02.2022 р. була прийнята постанова КМУ № 89 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року №15 і від 24.05.2017 року №358», яка набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 01 січня 2022 року.
Як вже зазначалось вище, відповідно до статті 57 Закону №889-VIIІ державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Водночас частиною першою статті 6 Закону України "Про відпустки" передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Про прив`язку такої відпустки до робочого року законодавець веде мову також у частині другій статті 12 цього Закону.
Із комплексного аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що підстава виникнення у державного службовця права на отримання грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати пов`язана із настанням факту відпрацьованого робочого року.
У той же час, відпрацьований робочий рік не завжди співпадає у часі з бюджетним (календарним) роком. Тому один відпрацьований робочий рік може припадати на два бюджетні (календарні) роки.
Закон не ототожнює робочий рік з бюджетним роком і не ставить реалізацію права державного службовця на отримання грошової допомоги до щорічної відпустки у залежність від спливу бюджетного року.
При цьому аналіз застосування інституту допомоги до щорічної відпустки повинен проводитися із урахуванням того, елементом системи гарантій якого права особи вона є.
Приписи статей 45 Конституції України, статті 57 Закону №889-VIIІ й субсидіарне застосування положень Кодексу законів про працю України та законодавства про відпустки у їхньому системному взаємозв`язку свідчать про те, що допомога до щорічної допомоги є елементом гарантій державного службовця на відпочинок та належного матеріального забезпечення.
Водночас право особи на відпочинок у формі щорічної основної відпустки є невідчужуваним та імперативно забезпечується відповідними правовими гарантіями обов`язковості надання відпустки або, у виняткових випадках, її грошовою компенсацією у встановленому законодавством порядку.
За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 75 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 6 Закону України "Про відпустки", щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Порядок надання щорічних відпусток, який визначений нормами статті 10 Закону України "Про відпустки", також передбачає правило, що відпустка надається з прив`язкою до відповідного робочого року, відпрацьованого особою. Частиною десятою вказаної статті також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.
З моменту виникнення в особи права на щорічну основну відпустку за відпрацьований робочий рік, з урахуванням положень статті 10 Закону України "Про відпустки", за змістом 57 Закону №889-VIIІ, у неї виникає право отримати таку відпустку, звернувшись до роботодавця, якому кореспондує безумовний обов`язок відповідно надати таку відпустку, що засвідчено нормативним формулюванням "Державним службовцям надається...".
Також тлумачення нормативного припису статті 57 Закону №889-VIIІ указує на обов`язок забезпечити виплату разом із щорічною основною відпусткою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Отже, наявність у державного службовця права на щорічну основну відпустку за відпрацьований рік, незалежно від порядку та строків його реалізації, передбачає обов`язкове надання йому грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, незалежно від часу звернення із заявою про це.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Крім того, судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 року № 5 «Деякі питання реорганізації територіальних органів Пенсійного фонду України Сумської області», прийнято рішення утворити Південне об`єднане управління Пенсійного фонду України, реорганізувавши шляхом злиття Великописарівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області.
Таким чином, Охтирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області припинено, його правонаступником є Південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» до головного управління було приєднані територіальні управління Пенсійного фонду України Сумської області, в тому числі і Південне об`єднане управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Разом із тим, 18.06.2019 юридичну особу Південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області припинено.
Таким чином, ГУ ПФУ в Сумській області є правонаступником як Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, так і Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.
Отже, ГУ ПФУ в Сумській області можна зобов`язати надати ОСОБА_1 частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2018 р. по 10.02.2019 р. тривалістю 2 календарних дні з 01.07.2022 р. з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, а також нарахувати і виплатити заробітну плату за період цієї відпустки.
Що стосується заяви позивача про звернення рішення до негайного виконання, суд зазначає, що пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.
Враховуючи вказані норми, слід звернути увагу на те, що до негайного виконання звертаються рішення суду про присудження виплат - стягнення, а в даному випадку рішення суду стосується спонукання до вчинення дій - зобов`язання вчинити певні дії на користь позивача.
Оскільки наведені норми не допускають звернення до виконання судового рішення про спонукання до вчинення дій, таке клопотання позивача не підлягає задоволенню.
Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень. При цьому це є правом, а не обов`язком суду, який при вирішенні даного питання враховує, в тому числі наявність належних та допустимих доказів, які б свідчили про можливість ухилення відповідача від виконання прийнятого судового рішення.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про імовірність ухилення відповідача від виконання даного судового рішення, позивачем таких доказів не надано, суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 382 КАС України.
Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова