Справа № 480/5226/22
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі в частині позовних вимог
16 вересня 2022 року Справа № 480/5226/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Воловика С.В., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу №480/5226/22 за позовом Відділу житлово-комунального господарства, транспорту та благоустрою Миколаївської селищної ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
Відділ житлово-комунального господарства, транспорту та благоустрою Миколаївської селищної ради (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - відповідач), в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 12 липня 2022 року про стягнення виконавчого збору, винесену у виконавчому провадженні №69309777;
- визнати протиправною бездіяльність щодо не зазначенні в постанові від 01 серпня 2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу інформації щодо скасування арешту майна;
- зобов`язати відповідача вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з усього нерухомого майна боржника - Відділу житлово-комунального господарства, транспорту та благоустрою Миколаївської селищної ради, накладеного в межах виконавчого провадження №69309777.
Вимоги Відділ житлово-комунального господарства, транспорту та благоустрою Миколаївської селищної ради обґрунтовує тим, що на підставі заяви ПП "Будстар-Плюс", органом державної виконавчої служби, відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню ухвали Господарського суду Сумської області по справі №920/1186/21 від 09.02.2022 про стягнення боргу в сумі 1674356,24 грн.
Одночасно з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №693097777 від 29.06.2022 в сумі 167435,62 грн. та арешт майна боржника ВП №69309777 від 29.06.2022.
В подальшому, 12.07.2022 державним виконавцем прийнято постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП №69309777, якою внесено зміну (доповнення) в автоматизованій систему виконавчого провадження у зв`язку із здійсненою помилкою - невірно вказаною сумою стягнення заборгованості 1674356,24 грн. замість, 1350000,00 грн.
Крім того, 12.07.2022 державним виконавцем винесено постанову про скасування процесуального документа ВП №69309777, а саме постанови про стягнення виконавчого збору від 29.06.2022 та одночасно, прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП №69309777 від 12.07.2022 в сумі 135000,00 грн.
Згодом, відповідачем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №69309777 від 01.08.2022 у зв`язку з надходженням заяви стягувача щодо повернення ухвали суду без виконання.
На переконання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) постанова про стягнення виконавчого збору від 12.07.2022 ВП №69309777 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання Ухвали суду по справі №920/1186/21 про стягнення з боржника на виконання стягувача присуджених сум за виконавчим документом та не стягував у примусовому порядку суму, зазначену у виконавчому документі, а тому підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначено в оскаржуваній постанові відсутні. Крім того, державним виконавцем при прийнятті постанови про повернення виконавчого документу стягувачу не вирішено питання щодо скасування арешту майна позивача.
В зв`язку з цим, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Ухвалою суду від 06.09.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/5226/22, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 14.09.2022 об 11 год. 00 хв.
Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з позовними вимогами не погодився, у відзиві на позовну заяву зазначив, що при винесенні оскаржуваних рішень діяв у порядку та у спосіб, визначений нормами чинного законодавства.
Ухвалою суду від 14.09.2022, занесено до протоколу, оголошено перерву для надання додаткових доказів та письмових пояснень представником відповідача на 16.09.2022 о 10 год. 00 хв.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд доходить висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не зазначення в постанові від 01 серпня 2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу інформації щодо скасування арешту майна та зобов`язання відповідача вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з усього нерухомого майна боржника - Відділу житлово-комунального господарства, транспорту та благоустрою Миколаївської селищної ради, накладеного в межах виконавчого провадження №69309777, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України вказав, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, встановленим законом.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Положеннями частини 1 статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Суд зазначає, що відповідно до частин 1 та 2 статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Серед підстав звернення до суду із позовною заявою зазначено, зокрема, що державним виконавцем не було здійснено покладених на нього обов`язків, а саме щодо зняття арешту з майна.

При цьому, судом встановлено, що постанова про арешт майна боржника, якою відповідно накладено арешт на майно позивача, позивачем не оскаржується, як і не оскаржуються рішення і дії виконавця та посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо виконання судового рішення Господарського суду Сумської області у господарській справі.

За приписами статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 340 ГПК України).

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку господарського судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

В той же час, предметом позовної заяви визначено не постанову головного державного виконавця, якою відповідно накладено арешт на майно боржника, а вирішення адміністративним судом питання про зняття арешту з усього майна боржника у виконавчому провадженні з виконання ухвали Господарського суду Сумської області по справі №920/1186/21 від 09.02.2022 у господарській справі.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 22.01.2020 року у справі № 340/25/19 та в постанові Верховного Суду від 06.03.2020 року у справі № 640/23588/19.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Судом встановлено, що підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на майно, що порушує одну із правомочностей власника, а саме право розпоряджатися своїм майном.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у цій справі порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а тому у даному випадку порушено його цивільні права.

Таким чином, оскільки, позивач був відповідачем у господарській справі та є боржником у виконавчому провадженні (за виконавчим документом у господарській справі) з примусового виконання цього рішення, то справа щодо зняття арешту з майна боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення, ухваленого в порядку господарського судочинства, також підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 815/4232/17, від 22.04.2019 року у справі № 757/53656/17-а, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 643/5597/19.

Наведене виключає можливість розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження в справі на підставі пункту першого частини першої статті 238 КАС України.

Керуючись ст. ст. 238, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Провадження у справі №480/5226/22 за позовом Відділу житлово-комунального господарства, транспорту та благоустрою Миколаївської селищної ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не зазначення в постанові від 01 серпня 2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу інформації щодо скасування арешту майна та зобов`язання відповідача вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з усього нерухомого майна боржника - Відділу житлово-комунального господарства, транспорту та благоустрою Миколаївської селищної ради, накладеного в межах виконавчого провадження №69309777 - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя С.В. Воловик