Справа № 200/1492/21-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року Справа№200/1492/21-а

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Зелінського, 27а)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 208 від 13.01.2021 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи з 11.07.1984 р. по 02.04.1996 р., з 28.05.1996 р. по 25.09.2000 р., та зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 та Списком №2 весь період роботи, що підтверджується пільговими довідками та що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно дон. б ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду Хохленкова О.В. від 12 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/1492/21-а в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 11 березня 2021 року.

02 березня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

11 березня 2021 року ухвалою суду клопотання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зупинення провадження в адміністративній справі №200/1492/21-а задоволено та зупинено провадження в адміністративній справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 (№Пз/9901/32/20).

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президент України В. Зеленський постановив ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2022 №14/І-г Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26 лютого 2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Вищезазначений Указ Президента України затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 березня 2022 року № 2119-IX.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року N 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22.05.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України 12 серпня 2022 року № 573/202 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2500-IX від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

15 липня 2022 року ухвалою суду прийнято до розгляду судді Кониченка О.М. адміністративну справу № 200/1492/21-а, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи розпочато спочатку.

15 липня 2022 року ухвалою суду провадження у справі № 200/1492/21-а поновлено.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_2 .

Відповідач Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27а, організаційно-правова форма орган державної влади.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що 13.01.2021 року звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 ст.114 розділу ХІV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя № 208 від 13.01.2021 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що за наданими документами до загального стажу роботи не враховано періоди: з 11.07.1984 р. по 02.04.1996 р. у зв`язку з тим, що у дублікаті трудової книжки, виданому 08.10.2004 р., дата заповнення пізніше дати початку роботи 11.07.1984; з 28.05.1996 р. по 31.12.1998 р. в дошкільному навчальному закладі, оскільки надана довідка не відповідає вимогам Порядку №22-1; до пільгового стажу не зараховано за Списком №1 та Списком №2 періоди роботи на підприємстві ПрАТ «Азовелектросталь» з 04.12.2006 р. по 31.05.2009 р., з 01.06.2009 р. по 11.05.2010 р, 12.05.2010 р. по 02.09.2014 р., з 03.09.2014 р. по 11.05.2015 р., з 02.04.2018 р. по 06.02.2020 р., так як пільгові довідки № 10 від 29.01.2019 р., №42 від 19.02.2020 р., №94, 95, 97 від 18.03.2020 р. не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідачем у рішенні зазначено, що загальний стаж роботи позивача, складає 20 років 9 місяців 27 днів.

Позивач з таким рішенням відповідача не погоджується та зазначає, що періоди роботи позивача з 11.07.1984 р. по 02.04.1996 р. та з 28.05.1996 р. по 25.09.2000 р. підтверджується записами трудової книжки позивача та довідкою № 02-03/1799 від 27.10.2004 р., виданою Управлінням освіти Маріупольської міської ради м. Маріуполя, в якої зазначено, що позивач з 28.05.1996 р. по 25.09.2000 р., працювала «кастеляншей» у дошкільному навчальному закладі № 23 управління освіти Маріупольської міської ради.

Стосовно посилання відповідача у рішенні на те, що в дублікаті трудової книжки, виданому 08.10.2004 р., дата заповнення пізніше дати початку роботи 11.07.1984 р., позивач зазначила, що відповідальним за заповнення трудової книжки, в тому числі і внесення до неї записів про прийняття на роботу, про звільнення та інші, є підприємство роботодавець, тому позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже не може бути обмежений в праві неврахування до трудового стажу періоду роботи на підприємстві внаслідок порушення відділом кадрів правил оформлення записів про періоди роботи в трудовій книжці.

Поряд з цим, позивач зазначає, що довідками № 10 від 29.01.2019 р., №94, 97 від 18.03.2020 р. виданими ПрАТ «Азовелектросталь», підтверджується, що з 04.12.2006 р. по 31.05.2009 р., з 01.06.2009 р. по 11.05.2010 р, 12.05.2010 р. по 02.09.2014 р., з 03.09.2014 р. по 11.05.2015 р. позивач дійсно працювала на посаді «машиніста крана», що передбачена Списком №2 розділ XIV підрозділ 1.

В періоди з 01.06.2009 р по 11.05.2010 р., з 02.04.2018 р. по 06.02.2020 р., позивач працювала на підприємстві ПрАТ «Азовелектросталь» за Списком №1, що підтверджується пільговими довідками: № 42 від 19.02.2020 р., №95 від 18.03.2020 р. виданими ПрАТ «Азовелектросталь», вказано, що позивач дійсно працювала на посаді «машиніста крана», що передбачена Списком №1 розділ XI підрозділ 5.

Також позивач зазначила, що Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року справа №1-5/2018 за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VІІІ було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VІІІ, тому застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Станом на 1 квітня 2015 року позивач мала стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", отже, в оскаржуваному рішенні, відповідач помилково відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з недосягненням нею відповідного віку, посилаючись на норми п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що у дублікаті трудової книжки НОМЕР_3 , виданому 08.10.2004р., дата заповнення пізніше дати початку роботи 11.07.1984 р., тому згідно виявленої помилки записи дублікату трудової книжки НОМЕР_3 , виданого 08.10.2004 р., зарахувати до страхового стажу неможливо, довідка, що підтверджує вищевказаний період стажу, до управління не надавалася.

Відповідно до пункту 2.9 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання, тому до загального страхового стажу не враховано період роботи з 28.05.1996р. по 31.12.1998р. (02-07-03) в дошкільному навчальному закладі № 23 Управління освіти Маріупольської міської ради, оскільки надана довідка № 02- 03/1799 від 27.10.2004 р. не відповідає вимогам Порядку № 22-1.

Згідно Витяга з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань підприємство ПрАТ «АЗОВЕЛЕКТРОСТАЛЬ» з 05.04.2016 р. знаходиться в стані припинення згідно рішення Господарського суду м. Києва про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури № 910/4518/16 від 28.03.2016р.

Відповідно до п. з ст. 41 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом № 2344-ХІІ від 14.05.1992 з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника органів управління юридичної особи - банкрута. Отже, якщо підприємство знаходиться в стадії ліквідації, довідку, що уточнює особливий характер роботи, для підтвердження пільгового стажу роботи повинен надавати голова комісії з припинення або ліквідатор. Надані пільгові довідки № 10 від 29.01.2019р., № 42 від 19.02.2020р., № 94, 95, 97 від 18.03.2020 р. не відповідають вимогам чинного законодавства.

За таких обставин у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за нормами п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, право на призначення пенсії відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 отримає після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 33 років.

Щодо вимог позивача призначити пенсію на пільгових умовах згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач зазначив, що норми ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинними та підлягають застосуванню територіальними управліннями ПФУ до правовідносин, які виникли до 10.11.2017 року, після доповнення Закону України №1058 статтею 114, до п. 16 Прикінцевих положень Закону України №1058 було винесено відповідні зміни, та виключено можливість застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення» при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Дослідивши надані сторонами документи суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відтак, спірним питанням є не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 11.07.1984 р. по 02.04.1996 р., з 28.05.1996 р. по 25.09.2000 р. та до пільгового стажу роботи за Списком №1 та Списком №2 весь період роботи, що підтверджується пільговими довідками.

З матеріалів адміністративної справи та оскаржуваного рішення суд встановив, що позивачем відповідачу та до суду було надано довідки на підтвердження пільгового стажу №№ 94, 95, 96, 97 від 18.03.2020 року, №42 від 19.02.2020 року, №10 від 29.01.2019 року, видані ПрАТ «Азовелектросталь».

Згідно довідки № 94 від 18.03.2020 року, виданої ПрАТ «Азовелектросталь», позивач з 04.12.2006 року по 31.05.2009 року працювала в ЗАТ «Азовелектросталь» в ливарному цеху №195 машиністом крану (кранівником) зайнятим на формувальних, стрижневих, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях ливарного виробництва, що передбачена Списком №2, розділ ХІV, підрозділ 1, код КП 14.1а, Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року; 23 дні в умовах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, не працювала (простій).

Згідно довідки № 95 від 18.03.2020 року, виданої ПрАТ «Азовелектросталь», позивач з 01.06.2006 року по 11.05.2010 року працювала в ЗАТ «Азовелектросталь» в ливарному цеху №195 машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих ділянках робіт, що передбачена Списком №1, розділ ХІ, підрозділ 5, код КП 11.5а, Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року.

Згідно довідки № 96 від 18.03.2020 року, виданої ПрАТ «Азовелектросталь», позивач з 12.05.2010 року по 02.09.2014 року працювала в ЗАТ «Азовелектросталь» в ливарному цеху №195 машиністом крану (кранівником) зайнятим на формувальних, стрижневих, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях ливарного виробництва, що передбачена Списком №2, розділ ХІV, підрозділ 1, код КП 14.1а, Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року; 207 днів в умовах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, не працювала (простій).

Згідно довідки № 97 від 18.03.2020 року, виданої ПрАТ «Азовелектросталь», позивач з 03.09.2014 року по 11.05.2005 року працювала в ЗАТ «Азовелектросталь» в ливарному цеху №195 машиністом крану (кранівником) зайнятим на формувальних, стрижневих, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях ливарного виробництва, проте, весь період 251 день в умовах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, не працювала (простій).

Згідно довідки № 42 від 19.02.2019 року, виданої ПрАТ «Азовелектросталь», позивач з 02.04.2018 року по 06.02.2020 року працювала в ЗАТ «Азовелектросталь» в сталеварному цеху №706 машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих ділянках робіт, що передбачена Списком №1, розділ ХІ, підрозділ 5, Постанова КМУ №461 від 24.06.2016 року; 62 дні в умовах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, не працювала (простій).

Довідка № 10 від 29.01.2019 року, видана ПрАТ «Азовелектросталь», щодо періоду роботи з 12.05.2010 року по 02.09.2014 містить дані аналогічні довідці № 96 від 18.03.2020 року, проте, простій становить 199 днів.

Вказані довідки відповідачем підчас прийняття оскаржуваного рішення не враховано, у зв`язку з тим, що вони підписані генеральним директором та посадовими особами ПрАТ «Азовелектросталь», а не головою комісії з припинення або ліквідатором, оскільки ПрАТ «Азовелектросталь» на думку відповідача знаходиться в стадії ліквідації.

Перевіривши дані Єдиного державного реєстру судових рішень по справі № 910/4518/16 суд встановив, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.03.2017 року порушено провадження у справі № 910/4518/16; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника з 14.03.17; введено процедуру розпорядження майном боржника з 14.03.17; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Паніотова О.К. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1256 від 17.07.13); заборонено боржнику та власнику майна (органу уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети іпотеки.

Станом на момент видачі ПрАТ «Азовелектросталь» довідок про підтвердження пільгового стажу №№ 94, 95, 96, 97 від 18.03.2020 року, №42 від 19.02.2020 року, №10 від 29.01.2019 року, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень триває процедура розпорядження майном боржника.

Трудовий стаж позивача, набутий в спірні періоди, підтверджується дублікатом трудової книжки НОМЕР_3 від 08 жовтня 2004 року, згідно записів якої:

- №№ 2-4, позивач в період з 11.07.1984 року по 02.04.1996 року працювала в ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» машиністом крану (кранівник) 4, 5 розрядів;

- №№ 10-11, позивач в період з 04.12.2006 року по 31.05.2009 року працювала в ЗАТ «Азовелектросталь» в ливарному цеху №195 машиністом крану (кранівником) зайнятим на формувальних, стрижневих, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях ливарного виробництва 5 розряду;

- №№ 11-13, позивач в період з 01.06.2009 року по 11.05.2010 року працювала в ЗАТ «Азовелектросталь» в ливарному цеху №195 машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих дільницях робіт 5 розряду, 12.05.2010 року назву професії змінено на «машиніст крану (кранівником) зайнятий на формувальних, стрижневих, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях»№

- №№ 13-15, позивач в період з 03.09.2014 року по 21.01.2017 року працювала в ЗАТ «Азовелектросталь» машиністом крану (кранівником) зайнятим на формувальних, стрижневих, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях ливарного виробництва 5 розряду;

- №№ 17-18, позивач в період з 02.04.2018 року по 06.02.2020 року працювала в ЗАТ «Азовелектросталь» машиністом крану (кранівником) зайнятим на формувальних, стрижневих, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях ливарного виробництва 5 розряду.

Записи, що підтверджують період роботи з 28.05.1996 року по 25.09.2000 року, в дублікаті трудової книжки НОМЕР_3 від 08 жовтня 2004 року відсутні.

Поряд з цим, позивачем було надано до суду та відповідачу довідку від 27.10.2004 № 02-03/1799 Управління освіти Маріупольської міської ради, згідно якої позивач в період з 28.05.1996 року по 25.09.2000 року працювала в дошкільному навчальному закладі №23 Управління освіти Маріупольської міської ради.

Довідка підписана посадовою особою Управління освіти Маріупольської міської ради, скріплена печаткою, відомостей щодо терміну її дії не містить.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу відносно ОСОБА_1 , суд встановив, що згідно відомостей по спеціальному стажу періоди роботи позивача з 2006 року по лютий 2020 року обліковуються за кодами обліку спецстажу ЗПЗ013А1 та ЗПЗ013Б1.

Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від , що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №454):

- під кодом ЗПЗ013А1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам;

- під кодом ЗПЗ013Б1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обставини та підстави не зарахування спірного періоду до пільгового стажу позивача підтверджено відповідачами та відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: […] 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року […].

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: […] з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок […].

Відповідно до п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 (далі Наказ №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Пунктом 3 Наказу №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно п. 10 Наказу №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відтак, трудовий стаж позивача підтверджується дублікатом трудової книжки, записи якого, вчиненні до дати його видачі 08.10.2004 року, відповідачем не враховано до загального стажу позивача через те, що їх датовано раніше дати видачі дублікату.

На момент заповнення дублікату трудової книжки, порядок її заповнення було регламентовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі Інструкція № 58).

Згідно п.п. 5.2. - 5.3. Інструкція № 58, Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Враховуючи приписи вищевказаних норм, відомості про попередні періоди роботи вносяться до дублікату трудової книжки із зазначенням дійсних дат прийняття та звільнення з роботи, що є цілком логічним і жодним чином не свідчить про недійсність таких записів, оскільки дублікат трудової книжки не може бути заповнений до виникнення підстав, які обумовили його видачу, тим більш якщо до виникнення таких підстав позивач вже працював на декількох підприємствах.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 11.07.1984 р. по 02.04.1996 р. відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача з суто формальних та надуманих підстав.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до приписів п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відтак, в дублікаті трудової книжки НОМЕР_3 від 08 жовтня 2004 року відсутні записи, що підтверджують період роботи позивача з 28.05.1996 року по 25.09.2000 року.

Поряд з цим, позивачем відповідачу було надано уточнюючу довідку від 27.10.2004 № 02-03/1799 Управління освіти Маріупольської міської ради, згідно якої позивач в період з 28.05.1996 року по 25.09.2000 року працювала в дошкільному навчальному закладі №23 Управління освіти Маріупольської міської ради.

Вказана довідка підписана посадовою особою Управління освіти Маріупольської міської ради, скріплена печаткою, відомостей щодо обмеження терміну її дії не містить.

Ґрунтовних доводів, які б пояснювали позицію відповідача щодо нечинності вказаної довідки, останнім суду не надано.

Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо не зарахування цього спірного періоду з підстав того, що довідка на момент звернення за призначенням пенсії є нечинною, не мають законодавчого та доказового обґрунтування, тому мають бути відхилені судом як помилкові.

Щодо не зарахування до пільгового стаж позивача пільгового стажу підтвердженого довідками № 10 від 29.01.2019р., № 42 від 19.02.2020р., № 94, 95, 97 від 18.03.2020 р. з мотивів невідповідності вимогам чинного законодавства, оскільки вони підписані генеральним директором ПрАТ «Азовелектросталь», а не головою комісії з припинення або ліквідатором, оскільки відносно ПрАТ «Азовелектросталь» порушено провадження про банкрутство, суд зазначає наступне.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2344-ХІІ від 14.05.1992 (далі Закон № 2344-ХІІ), відповідно до його преамбули, встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Згідно приписам ч. 1 ст. 9 Закону № 2344-ХІІ, справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 7 Закону № 2344-ХІІ, відповідно до цього Закону щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

Залежно від категорії боржника, виду його діяльності та наявності у нього майна господарський суд застосовує загальний, спеціальний або спрощений порядок провадження у справі про банкрутство.

Загальний порядок передбачає застосування процедури розпорядження майном з подальшим переходом до процедур санації, ліквідації або мирової угоди.

Відтак, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень по справі №910/4518/16 суд встановив, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.03.2017 року порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Азовелектросталь» № 910/4518/16 та введено процедуру розпорядження майном боржника з 14.03.17, поряд з цим заборонено боржнику та власнику майна (органу уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети іпотеки.

На теперішній час в провадженні у справі № 910/4518/16 про банкрутство ПрАТ «Азовелектросталь» триває процедура розпорядження майном боржника.

21.04.2019 року набрав чинності та з 21.10.2019 року введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі КУзПБ), згідно п. 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» якого з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Згідно ч. 1 ст. 6 КУзПБ, відповідно до цього Кодексу щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КУзПБ, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

Про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу.

Статтею 10 (ч.1-2, 1-13) КУзПБ визначено, що арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника.

Одна й та сама особа може здійснювати повноваження арбітражного керуючого на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Кодексу.

Призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

Повноваження керівника боржника та виконавчих органів його управління, покладені на них відповідно до законодавства чи установчих документів, можуть бути припинені в разі, якщо ними не вживаються заходи щодо забезпечення збереження майна боржника, створюються перешкоди діям розпорядника майна чи допускаються інші порушення законодавства.

У разі виявлення обставин, передбачених абзацом першим цієї частини, за клопотанням кредиторів або інших учасників справи ухвалою господарського суду повноваження керівника та виконавчих органів управління боржника припиняються, а виконання відповідних обов`язків тимчасово покладається на розпорядника майна до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника та виконавчих органів управління боржника.

З дня постановлення господарським судом ухвали про припинення повноважень керівника боржника або органів управління боржника керівник, повноваження якого припинені ухвалою господарського суду, зобов`язаний протягом трьох днів передати розпоряднику майна, а розпорядник майна - прийняти бухгалтерську та іншу документацію боржника, його печатки і штампи, матеріальні та інші цінності.

Поряд з цим, згідно ч.1 ст. 58 КУзПБ, у випадках, передбачених цим Кодексом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

Суд визначає строк, протягом якого ліквідатор зобов`язаний здійснити ліквідацію боржника. Цей строк не може перевищувати 12 місяців.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 59 КУзПБ, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: […] припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Згідно ч.1 ст. 61 КУзПБ, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута.

Системно проаналізувавши наведені правові норми у взаємозв`язку зі встановленими обставинами справи, суд зазначає, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень на момент видачі спірних уточнюючих довідок відносно ПрАТ «Азовелектросталь» порушено провадження у справі про банкрутство 14 березня 2017 року та введено процедуру розпорядження майном, призначено арбітражного керуючого, ліквідацію підприємства за ініціативою керівників або власників судом заборонено.

Процедура розпорядження майном ПрАТ «Азовелектросталь» триває і досі.

Поряд з цим, процедура розпорядження майном боржника є окремою стадією провадження у справі про банкрутство, яка передує процедурам санації та ліквідації боржника.

Враховуючи викладене, відповідач помилково ототожнив порушення судом провадження у справі про банкрутство 14 березня 2017 року відносно ПрАТ «Азовелектросталь» з початком процедури його ліквідації.

Поряд з цим, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень під час провадження у справі № 910/4518/16 судом не приймалось ухвал про припинення повноважень керівника та виконавчих органів управління ПрАТ «Азовелектросталь» та тимчасове покладення виконання відповідних обов`язків на розпорядника майна до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника та виконавчих органів управління боржника.

Враховуючи викладене, керівництво ПрАТ «Азовелектросталь» в повній мірі уповноважено на видачу уточнюючих довідок щодо пільгового характеру роботи робітників підприємства.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем під час прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу безпідставно не враховано довідки про підтвердження пільгового стажу №№ 94, 95, 96, 97 від 18.03.2020 року, №42 від 19.02.2020 року, №10 від 29.01.2019 року, видані ПрАТ «Азовелектросталь».

Щодо позовних вимог відносно застосування під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах п. «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), суд зазначає наступне.

Преамбулою Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

09 липня 2003 року було прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-І, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

У пункті 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

В пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення, тобто з 23 січня 2020 року.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 114 Закон № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто, приписи п. 2 ч. 2 ст. 114 Закон № 1058-IV встановлюють збільшені показники віку та необхідного страхового стажу в порівнянні з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вирішуючи спір відносно визначення правових норм, які підлягають застосуванню при визначенні наявності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, суд керуючись приписами ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, викладені в рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №360/3611/20 від 21.04.2021 року, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду 03 листопада 2021 року.

В зазначеному рішенні колегія суддів дійшла висновку, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Крім того, колегія суддів зазначила, що «частиною першою статті 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду), на які відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2), покладається, зокрема: призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень у сфері загальнообов`язкового пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 6 Основного закону державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У контексті вимог статей 6, 8, 22, 46, 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2020 щодо порушень частини першої статті 8 Конституції України внаслідок підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи мають враховуватись всіма суб`єктами владних повноважень».

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно та безпідставно не застосовано до спірних правовідносин приписи пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII до редакції Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дослідивши доводи сторін, суд встановив, що рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, тобто без дотримання засад добросовісності та розсудливості та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 208 від 13.01.2021 року щодо відмови у призначені пенсії позивачу та його скасування.

Щодо позовних вимог відносно зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до страхового та пільгового стажу позивача суд зазначає наступне.

Підчас прийняття оскаржуваного рішення відповідачем було досліджено питання відносно наявності (відсутності) підстав для зарахування періодів роботи з 11.07.1984 р. по 02.04.1996 р. та з 28.05.1996 р. по 25.09.2000 р. до страхового стажу, однак довідки № 10 від 29.01.2019р., № 42 від 19.02.2020р., № 94, 95, 97 від 18.03.2020 р. відповідачем належним чином не досліджувались.

Дискреційні повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови досягнення встановленого законом пенсійного віку та звернення особи з усіма необхідними для виплати пенсії документами, - призначення пенсії, що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 по справі №580/1617/19 та від 02.04.2021 по справі №813/5074/17.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 11.07.1984 р. по 02.04.1996 р. та з 28.05.1996 р. по 25.09.2000 р. є варіантом правомірної поведінки від якого відповідач безпідставно ухилився, поряд з цим, суд не може перебирати на себе повноваження відповідача щодо надання оцінки довідкам № 10 від 29.01.2019р., № 42 від 19.02.2020р., № 94, 95, 97 від 18.03.2020 р., які відповідачем належним чином не досліджувались під час прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, суд вирішив задовольнити адміністративний позов частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 208 від 13.01.2021 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з зарахуванням до страхового стажу періоди роботи з 11.07.1984 р. по 02.04.1996 р., з 28.05.1996 р. по 25.09.2000 р., з урахуванням висновків суду викладених в рішенні.

Згідно квитанції № 0.0..1 від 01.02.2021 року позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд вирішив стягнути судовий збір на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Законом № 1788-ХІІ, Законом № 1058-IV та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_2 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27а) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 208 від 13.01.2021 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з зарахуванням до страхового стажу періоди роботи з 11.07.1984 р. по 02.04.1996 р., з 28.05.1996 р. по 25.09.2000 р. та з урахуванням висновків суду викладених в рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (Дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 16 вересня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Кониченко