Справа № 468/862/22-а
Суддя: Муругов В. В.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/862/22-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2022 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Муругова В.В, за участю секретаря Рафальської К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баштанка справу № 468/862/22-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області Цупри Андрія Володимировича, Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови поліцейського СРПП Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області Цупри А.В. по накладенню на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 2 КУпАП.

Посилаючись на неправомірність дій поліцейського щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, позивач просив скасувати постанову серії БАВ №433714 від 15.08.2022 року. Позивач, при цьому, заперечив вчинення з його боку правопорушення 15.08.2022 року, оскільки мав при собі посвідчення водія, яке давало право керування транспортними засобами категорії В, строк дія якого дійсно закінчився, але в період воєнного стану відповідно до ПКМУ №184 від 03.03.2022 року, він мав право керування відповідним транспортним засобом.

Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач поліцейський Цупра А.В. до суду не з`явився, відзиву на позов не надавав. Про час та місце судового розгляду повідомлявся за місцем служби.

Відповідач Баштанський РВП ГУНП в Миколаївській області не забезпечив участь свого представника, про час та місце судового розгляду повідомлявся вчасно та належним чином.

Від відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, вважаючи рішення поліцейського законним, оскільки розгляд справи про накладення на позивача адміністративного стягнення був проведений у відповідності до вимог нормативних актів, поліцейський мав повноваження на винесення відповідної постанови на підставі досліджених ним особисто доказів.

З огляду на те, що відповідачі суб`єкти владних повноважень, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, суд відповідно до ст. 205 КАС України ухвалив про розгляд справи на підставі наявних в ній доказів згідно з ч.5 ст. 77 КАС України.

Дослідивши матеріали справи (копію посвідчення водія НОМЕР_1 ; копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; постанову серії БАВ №433714 від 15.08.2022 року; договір про надання правової допомоги від 15.08.2022 року), суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Це означає, що ч.2 ст. 77 КАС України встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Крім того, ч. 3 ст. 79 КАС України зобов`язує відповідача надати всі наявні у нього докази разом із поданням відзиву, тим більше, що такі вимоги (про надання документів) вказані в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, а тому, в даному випадку, суд відповідно до ч. 5 ст. 77, ч.3 ст. 205, ст. 286 КАС України безумовно зобов`язаний розглянути справу на підставі тих доказів, які надані суду сторонами.

У судовому засіданні встановлено, що 15 серпня 2022 року поліцейським СРПП Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області була винесена відносно позивача постанова про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 2 КУпАП. В тексті постанови інспектор вказав, що 15.08.2022 року о 18.00 год. на 111 км автодороги Н-11 Дніпро-Миколаїв ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ, не мав права керувати даним транспортним засобом, тобто не мав посвідчення водія категорії В.

У зв`язку з вказаним поліцейський призначив позивачу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Диспозиція ч.2 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п. 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

При цьому, з матеріалів справи слідує, що позивач отримував право керування транспортними засобами категорії В, що підтверджується посвідченням водія НОМЕР_1 .

Крім того, водій мав при собі вказане посвідчення водія, оскільки відомості про нього вказані в графі протоколу «серія та номер документа, що посвідчує особу».

Дійсно строк дії даного посвідчення, як дійсність категорії В, закінчились 09.07.2022 року.

Відповідними указами Президента України введений та в подальшому продовжений в Україні воєнний стан.

Натомість, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 року №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» установлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

За такого, незважаючи на те, що строк дії посвідчення водія ОСОБА_1 та право ним керування транспортними засобами категорії В, закінчились, але в період воєнного стану він допускається до керування відповідним транспортним засобом, тобто його керування транспортним засобом 15.08.2022 року за обставин, викладених в постанові відповідача, є правомірним.

Натомість відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже адміністративним правопорушенням визнається виключно протиправна дія чи бездіяльність.

Навпаки ж правомірні або допустимі з точки зору закону дії в жодному разі не можуть тягнути за собою юридичної відповідальності загалом та адміністративної відповідальності зокрема, оскільки закон визначає протиправність діяння, як обов`язкову підставу для в даному випадку адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оскільки згідно зі ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідачів, які в даному випадку не надали до суду допустимих достатніх фактичних даних на підтвердження правомірності дій, які оскаржуються фізичною особою, тому зібрані поліцейським матеріали відносно позивача не є достатньою підставою для притягнення водія до адмінвідповідальності за ст. 126 ч. 2 КУпАП і доказом вини позивача у вчиненні вказаного правопорушення, за яке його було притягнуто оскаржуваною постановою до адміністративної відповідальності, оскільки цей висновок не підтверджується сукупністю достатніх допустимих доказів, а навпаки спростовується встановленими судом обставинами, а, отже, не відповідає вимозі їхньої достатності, що свідчить про недоведеність складу адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачеві.

Крім того, суд вважає за необхідне особливо зауважити, що в даному випадку справа стосується перевірки судом правомірності та обґрунтованості притягнення особи до адміністративної відповідальності і саме на таку категорію справ поширюється також конституційна презумпція невинуватості, закріплена в ст. 62 Конституції України, з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта у врахуванням практики Європейського суду з прав людини, який не розрізняє кримінальну та адміністративну відповідальність, вважаючи їх всіх кримінальним переслідуванням, за такого в адміністративних справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не позивач має довести свою невинуватість та законність своїх вимог і відсутність в своїх діях складу адміністративного правопорушення, а відповідач суб`єкт владних повноважень достатніми належними та допустимими доказами має довести наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення та законність її притягнення до адміністративної відповідальності, спростувавши таким чином презумпцію невинуватості особи.

При цьому з аналізу ст. 293 КУпАП та ст.2 КАС України в частині мети судового перегляду постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за скаргою такої особи та в частині завдань адміністративного судочинства (захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) та оцінки законності та обґрунтованості оскарженого рішення суб`єкта владних повноважень слідує, що розглядаючи позов фізичної особи про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності суд не в праві досліджувати нові докази на підтвердження вини особи, які при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень не враховувались.

Вказане є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до чч. 1 та 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення із відповідача, суб`єкта владних повноважень, судових витрат, понесених на сплату судового збору, суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає задоволенню, тому на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

В даному випаду, виходячи з постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 543/775/17, ставка судового збору в даній справі має становити 496,20 грн (2481 грн х 0,2), отже саме вказана сума підлягає стягненню на користь позивача, а питання повернення надміру сплаченого судового збору вирішується в порядку, визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення із відповідача, суб`єкта владних повноважень, судових витрат за надання правничої допомоги, суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Також відповідно до постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року №372/1010/16-ц для стягнення таких витрат суду має бути надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. В даному випадку суду наданий лише договір, в якому вказана вартість витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 2000 грн., але не надані ані акти приймання-передачі наданих послуг, ані розрахунок понесених витрат, ані відомості про їх оплату позивачем, а тому у суду відсутні підстави для стягнення вказаних сум з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73-77, 90, 242-244, 246, 250-251, 271, 273 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області Цупри Андрія Володимировича, Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 433714 від 15.08.2022 року відносно ОСОБА_1 за ст. 126 ч. 2 КУпАП та провадження по справі закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Відповідачі: поліцейський СРПП Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області Цупра Андрій Володимирович (службова адреса: вул. Семена Бойченка, 5 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області),

Баштанський РВП ГУНП в Миколаївській області (вул. Семена Бойченка, 5 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області)

Головне управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5 м. Миколаїв, ідентифікаційний код 40108735).

Повне рішення суду складене 19.09.2022 року.

СУДДЯ