Справа № 580/3512/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року справа № 580/3512/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.07.2022 № 83 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити з 13.06.2022 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до загального та пільгового стажу за Списком № 1 ОСОБА_1 наступні періоди роботи:

з 16.11.1999 до 24.09.2000 на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду дільниці прядильного цеху № 1 ВАТ Черкаське Хімволокно;

з 25.09.2000 до 19.04.2001 на посаді апаратника регенерації установки кристалізації 4 розряду хімічного цеху № 1 ВАТ Черкаське Хімволокно;

з 20.04.2001 до 17.05.2005 на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду (з 08.04.2002 5 розряду) дільниці прядильного цеху № 2 ВАТ Черкаське Хімволокно:

з 18.05.2001 до 17.05.2005 на посаді слюсаря-ремонтника розряду дільниці прядильного цеху № 1 ВАТ Черкаське Хімволокно, -

зарахувавши до загального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.06.1997 до 27.06.1991, з 18.06.1993 до 30.11.1993, з 28.09.2012 до 28.08.2013, з 17.10.2013 до 03.09.2014, з 11.09.2014 до 01.08.2015, з 28.08.2015 до 26.08.2016, з 27.08.2016 до 26.08.2017, з 08.09.2017 до 03.09.2018, з 04.09.2018 до 23.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно не призначив пенсію на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Позивач зазначає, що має відповідний стаж роботи, що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними довідками. Тому вважає, що має право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

02.09.2022 до суду надійшов письмовий відзив відповідача на адміністративний позов, в якому просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що позивачу не зараховано періоди роботи з 01.06.1991 до 25.06.1991, оскільки у трудовій книжці некоректно зазначена дата звільнення, не зараховано періоди роботи з 18.06.1993 до 30.11.1993, оскільки печатка у трудовій книжці, якою завірений запис, нечітка. Не зараховано періоди роботи на території РФ з 28.09.2012 до 28.08.2013, з 11.09.2014 до 01.08.2015, з 28.08.2015 до 26.08.2016, з 27.08.2016 до 26.08.2017, з 08.09.2017 до 03.09.2018, з 04.09.2018 до 23.05.2019, оскільки відсутня заробітна плата та докази сплати внесків до ПФ РФ. Не зараховано періоди роботи з 25.09.2000 до 31.10.2005 згідно з довідкою від 31.10.2005 № 368, оскільки її оформлено з порушенням порядку, не за формою Порядку № 637 та не надано виписки з ЄДРПОУ щодо стану підприємства.

У зв`язку з викладеним, відповідач стверджує, що у позивача відсутній стаж, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

30.06.2022 позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

На вказану заяву позивача щодо призначення пенсії, ГУ ПФУ в Полтавській області рішенням від 08.07.2022 № 83 відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 1.

Підставою зазначено те, що позивачеві не зараховано періоди роботи з 01.06.1991 до 25.06.1991, оскільки у трудовій книжці НОМЕР_1 некоректно зазначена дата звільнення 025.

Не зараховано періоди роботи з 18.06.1993 до 30.11.1993, оскільки печатка у трудовій книжці, якою завірений запис, нечітка.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи на території РФ з 28.09.2012 до 28.08.2013, з 11.09.2014 до 01.08.2015, з 28.08.2015 до 26.08.2016, з 27.08.2016 до 26.08.2017, з 08.09.2017 до 03.09.2018, з 04.09.2018 до 23.05.2019, оскільки відсутня заробітна плата та докази сплати внесків до ПФ РФ.

Не зараховано періоди роботи з 25.09.2000 до 31.10.2005 згідно з довідкою від 31.10.2005 № 368, оскільки її оформлено з порушенням порядку, не за формою Порядку № 637 та не надано виписки з ЄДРПОУ щодо стану підприємства.

Таке рішення позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з даним позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною 1 ст. 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XIІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

На підставі ч. 1 ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд встановив, що згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , копія якої наявна у матеріалах справи, позивач 16.11.1999 прийнятий слюсарем-ремонтником в РМЦ-1 на дільницю прядильного цеху Черкаського виробничого об`єднання Хімволокно.

25.09.2000 позивач переведений в хімічний цех № 1 апаратником регенерації установки кристалізації 4 розряду.

20.04.2001 позивач переведений в РМЦ-1 слюсарем-ремонтником на дільницю прядильного цеху № 2 по 4 розряду.

08.12.2005 позивач звільнений за ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Суд врахував, що в трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони завірені підписами повноважних осіб та печатками, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності.

Згідно зі списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, до такої категорії працівників віднесені серед іншого, Робітники, майстри та старші майстри, механіки і енергетики цехів, зайняті на ремонті, профілактиці та обслуговуванні технологічного обладнання і електрообладнання (крім контрольно-вимірювальних приладів та вентиляції), де основні робітники, які ведуть технологічний процес, користуються правом на пільгову пенсію за Списком № 1 (розділ XIV Виробництво штучного і синтетичного волокна).

Отже, пільговий стаж позивача за Списком № 1 у період з 16.11.1999 до 08.12.2005 підтверджений належними доказами та становить 5 років та 11 місяців.

При цьому, підстави прийняття спірного рішення, що довідка від 31.10.2005 № 368 не відповідає вимога Порядку № 637 суд вважає необґрунтованими, оскільки стаж позивача на вищевказаних роботах підтверджений даними трудової книжки.

Як зазначено вище, відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Оскільки позивач не має повного пільгового стажу, передбаченого п. а ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 (10 років), але має більше половини стажу на роботах за списком № 1 (5 років 11 місяців), суд дійшов висновку, що пенсія на пільгових умовах має бутим призначена із зменшенням загального пенсійного віку (60 років) на 1 рік за кожний повний рік роботи за Списком № 1, тобто на 5 років, що становить 55 років.

Зважаючи, що датою народження позивача є ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_3 ), і позивач має загальний стаж більше 26 років, суд дійшов висновку про наявність у нього права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Тому суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів спірного рішення відповідача про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Стосовно позовних вимог про зарахування до загального стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.06.1991 до 27.06.1991, з 18.06.1993 до 30.11.1993, суд зазначає таке.

Так, згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , копія якої наявна у матеріалах справи, позивач 01.06.1991 прийнятий монтером шляху 1 розряду на будівельно-монтажний поїзд № 581 Байкало-амурської магістралі.

Суд врахував, що запис про звільнення у трудовій книжці зазначений, як НОМЕР_4 . Разом з тим, вказаний запис внесений на підставі наказу від 27.06.1991 № 77-к. Отже, з урахуванням числового значення помилки, на переконання суду днем звільнення позивача саме 25.06.1991.

Крім того, позивачеві не зараховано періоди роботи з 18.06.1993 до 30.11.1993, оскільки печатка у трудовій книжці, якою завірений запис, нечітка.

З цього приводу суд врахував висновки в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Також, Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, зокрема, у постановах від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а, від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 05 березня 2020 року у справі №171/799/17(2-а/171/45/17), згідно з якою, певні недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Стосовно позовних вимог про зарахування до загального стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 28.09.2012 до 28.08.2013, з 17.10.2013 до 03.09.2014, з 11.09.2014 до 01.08.2015, з 28.08.2015 до 26.08.2016, з 27.08.2016 до 26.08.2017, з 08.09.2017 до 03.09.2018, з 04.09.2018 до 23.05.2019, суд зазначає таке.

Згідно з даними трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 позивач у вищевказані періоди працював на різних роботах в РФ на підприємствах ЗАТ Запсибитерстрой, ТОВ Сургутинтерстрой, ТОВ ФД-Груп.

Вказаний стаж у період підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці з посиланням на дату та номер наказів про прийняття, звільнення та печатками підприємств, на яких позивач виконував роботи.

Так, відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі Пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою.

Суд врахував викладені у постанові від 28.05.2019 у справі № 127/12236/17 висновки Верховного Суду щодо призначення пенсії на пільгових умовах.

Верховний Суд у цьому рішенні вказав, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

За наслідками перегляду у касаційному порядку рішення судів нижчих інстанцій ВС у наведеній постанові підтвердив право особи на зарахування набутого на території РФ трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах в Україні.

Що стосується доводів відповідача про відсутність доказів сплати страхових внесків за вищевказані періоди, суд враховує таке.

Статтею 1 Закону № 1058 встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону № 1058 страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

З аналізу вказаних вимог законодавства вбачається, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із зарплати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, призначенні пенсії.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаного періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а.

Отже, вищевказаний стаж, набутий позивачем на території Російській Федерації має бути зарахований до його трудового стажу.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.07.2022 № 83 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 16.11.1999 до 08.12.2005 на ВАТ Черкаське хімволокно та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з моменту набуття права на таку пенсію, а також зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 01.06.1997 до 25.06.1991, з 18.06.1993 до 30.11.1993, з 28.09.2012 до 28.08.2013, з 17.10.2013 до 03.09.2014, з 11.09.2014 до 01.08.2015, з 28.08.2015 до 26.08.2016, з 27.08.2016 до 26.08.2017, з 08.09.2017 до 03.09.2018, з 04.09.2018 до 23.05.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 66, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 16.09.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК