Справа № 640/5283/22
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року м. Київ № 640/5283/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до третя особа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Міністерство оборони України
провизнання протиправною та скасування постанови

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Міністерство оборони України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 27.01.2022 про закінчення виконавчого провадження №67951371.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

15.09.2022 суд на підставі вимог частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, на виконанні Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №67951371 з примусового виконання виконавчого листа по адміністративній справі №826/19352/15, яким зобов`язано Міністерство оборони України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 05.08.2015 року. Однак, станом на момент винесення оскаржуваної постанови про закриття провадження у справі поновлення на роботі фактично не відбулося, оскільки позивач до виконання трудових обов`язків не приступив, а відтак, на його думку, державний виконавець не перевірив факт виконання судового рішення, чим порушив приписи Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, з огляду на те, що 06.01.2022 від Міністерства оборони України надійшла заява про закінчення виконавчого провадження № 222/7/28, в якій боржник повідомив про виконання судового рішення у повному обсязі на підтвердження чого останнім був долучений витяг із наказу Міністра оборони України від 02.04.2021 № 1Р, яким стягувача поновлено на посаді у відповідності до резолютивної частини виконавчого листа №826/19352/15 від 08.09.2021, а тому оскаржувана постанова узгоджується із приписами ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» та свідчить про правомірність останньої.

У відповіді на відзив позивач заперечив, зазначивши, що з вищевказаним наказом про поновлення на посаді останнього ознайомлено не було, до того ж, позивача не було допущено до виконання посадових обов`язків. Крім того, у провадженні Верховного Суду перебуває касаційна скарга Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03. 2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021, що виключає добровільне виконання рішення боржником та свідчить про передчасність оскаржуваної постанови.

Третя особа у поясненнях до позовної заяви зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №826/19352/15 виконано у повному обсязі, що підтверджується наказом Міністра оборони України від 02.04.2021 № 1Р .

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду у справі №826/19352/15 від 16.03.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Військова частина НОМЕР_1 та Міністерство юстиції України задоволено, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 05.08.2015 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021 рішення Окружного адміністративного суду у справі №826/19352/15 від 16.03.2021 було залишено без змін.

08.09.2021 Окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №826/19352/15 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, який пред`явлений стягувачем до примусового виконання.

21.12.2021 державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67951371 з примусового виконання виконавчого листа №826/19352/15.

06.01.2022 заявою №222/7/28 Міністерство оборони України повідомило Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повне виконання судового рішення по адміністративній справі №826/19352/15 від 16.03.2021 та про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 05.08.2015, що підтверджується витягом з наказу Міністра оборони України від 02.04.2021 № 1Р.

27.01.2022 державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №67951371.

Позивач, вважаючи вказану постанову протиправною, звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ).

У відповідності до ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно з ч.4 ст.19 Закону №1404-VIII сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішення суду про поновлення на роботі регламентовано ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Згідно ч.2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувана на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частинами 1 та 2 ст.63 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №67951371, якою закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого листа №826/19352/15 від 21.12.2021.

Підставою для висновку державного виконавця про фактичне виконання судового рішення у відповідності з його резолютивною частиною є наказ Міністра оборони України від 02.04.2021 № 1Р.

Так, передумовою подання позивачем позову у даній справі стало неналежне, на його думку, виконання Міністерством оборони України виконавчого листа №826/19352/15 від 21.12.2021, що виразилось у тому, що позивача не було проведено до особистого кабінету та не звільнено із займаної ним посади попереднього працівника.

Вказані обставини свідчать, що позивач фактично не погоджується із способом виконання судового рішення у адміністративній справі №826/19352/15, а тому останній повинен був звернутися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення.

Крім того, Законом №1404-VIII не надано повноважень державному виконавцю ставити під сумнів законність прийнятих боржником рішень на виконання рішення суду, натомість виконавець має перевіряти виконання судового рішення у такий спосіб, як визначено судом у рішенні і у виконавчому документі.

Враховуючи те, що у виконавчому документі зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 05.08.2015 року, а факту поновлення передує винесення Міністерством оборони України відповідного наказу про поновлення позивача на вищевказаній посаді, то суд погоджується із доводами відповідача, що в даному випадку наказ про поновлення позивача на даній посаді є достатньою підставою для висновку, що відповідачем були вчинені дії на відновлення правового становища позивача.

Доводи позивача відносно того, що до обов`язків державного виконавця віднесено здійснення перевірки факту допущення стягувача до виконання трудових обов`язків, суд вважає безпідставними, оскільки у спірному випадку державному виконавцю слід було з`ясувати не фактичний допуск позивача до роботи, а фактичне та у повній відповідності до виконавчого документа виконання рішення суду.

Крім того, Законом № 1217-IX від 05.02.2021 було виключено обов`язок державного виконавця перевіряти факт внесення боржником відповідного запису про поновлення на роботі до трудової книжки стягувача, що свідчить про відсутність повноважень у відповідача перевіряти фактичний допуск позивача до роботи та не може ставитись у протиправність оскаржуваної постанови.

Також судом не приймаються до уваги доводи позивача в частині того, що фактом, який підтверджує, що рішення суду не виконано боржником є його касаційне оскарження, оскільки законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Таким чином, наказ Міністерства оборони України від 02.04.2021 № 1Р свідчить про відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, що в силу вимог ст. 39 Закону №1404-VII є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження у справі та свідчить про правомірність оскаржуваної постанови від 27.01.2022 про закінчення виконавчого провадження № 67951371, у зв`язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255,287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення

Суддя А.С. Мазур