Справа № 440/5923/22
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/5923/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

12 липня 2022 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради (надалі також відповідач), у якій просить визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтави ради щодо не вклеювання до посвідчення ОСОБА_1 - особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи серії НОМЕР_1 нового бланку з відповідними записами та зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтави ради продовжити термін дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_1 , шляхом вклеювання до нього нового бланку з відповідними записами, безтерміново, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 110133 від 01.07.2021.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у вклеюванні до посвідчення ОСОБА_1 - особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, серії НОМЕР_1 нового бланку з відповідними записами, посилаючись на недотримання відповідачем порядку продовження терміну дії посвідчення Особи з інвалідністю внаслідок війни, визначеного законодавством. Зазначає, що у довідках МСЕК, які видавалися позивачу при встановленні та при продовженні групи інвалідності вказана одна й та ж причина інвалідності: поранення, травма, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. Відтак, підстава встановлення позивачу відповідачем статусу ветерана війни-інваліда війни, на підтвердження чого було видано відповідне посвідчення та в подальшому, вкладки до нього, упродовж 2014-2021 років не змінювалася. Вказує, що дії, які має вчинити Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтави ради в частині продовження терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, врегульовані пунктом 10 Порядку № 302, який передбачає єдиний можливий варіант поведінки відповідача у разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну групи інвалідності - вклеювання нового бланку до наявного у позивача посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази та встановлено строк для їх надання до суду.
02 серпня 2022 року до суду надійшов відзив Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради на позовну заяву /а.с. 31-37/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що підставою для встановлення статусу та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є довідка медико-соціальної експертної комісії, яка підтверджує причину настання інвалідності. У довідці МСЕК серії 12 ААВ № 110133 від 01 липня 2021 року зазначена причина інвалідності ОСОБА_1 - поранення, травма, захворювання, ТАК пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. Позивачем зазначено, що він був призваний на дійсну військову службу та направлений у військову частину 05 липня 1989 року. Під час проходження військової служби, рядовий військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 13 грудня 1989 року отримав кульове поранення м`яких тканин правого стегна і травми голови (ЗЧМТ) в ході проведення навчальних стрільб, при виконанні обов`язків військової служби, у зв`язку з чим знаходився на лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 з 13 грудня 1989 року по 24 січня 1990 року. Відповідно до Витягу з протоколу №1217 від 27 травня 2013 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, отримана ОСОБА_1 травма, а саме: легке кульове поранення м`яких тканин правого стегна, ЗЧМТ (струс головного мозку, 1989 р.), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується виписним епікризом ВЧ НОМЕР_3 , архівною довідкою Центрального архіву Міноборони Росії від 27 травня 2012 року № 3/250318. Отже, позивач отримав інвалідність в мирний час (в ході проведення навчальних стрільб), у період отримання травми не приймав участі у захисті Батьківщини, не перебував на фронті чи в районі воєнних дій. Поняття обов`язків військової служби в Законі № 3551-ХІІ є невід`ємно пов`язаним з пораненням, контузією, каліцтвом, захворюванням, одержаним під час захисту Батьківщини та виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), про що йдеться у статті 7 вказаного Закону. ОСОБА_1 не може вважатися інвалідом війни (особою з інвалідністю внаслідок війни), оскільки його інвалідність не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни (під час воєнних дій), а одержана внаслідок виконання службових обов`язків в ході проведення навчальних стрільб (отримав легке кульове поранення м`яких тканин правого стегна, ЗЧМТ (струс головного мозку, 1989 р.), відповідно до Витягу з протоколу № 1217 від 27 травня 2013 року засідання Центральної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. Вказує, що встановлення медичною комісією групи інвалідності з формулюванням поранення, травма, захворювання, ТАК пов`язані з виконанням обов`язків військової служби не є беззаперечною підставою для надання позивачу статусу інваліда війни, оскільки такий статус може бути визначений тільки у відповідності до вимог Закону № 3551-XII.
08 серпня 2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив /а.с. 47-52/, у якій вказано, що статус особи з інвалідністю внаслідок війни встановлено ОСОБА_1 Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради (відповідачем) 30 квітня 2014 року, на підтвердження чого йому було видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 . За результатами розгляду поданих позивачем документів на момент прийняття рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни станом на 30 квітня 2014 року у відповідача не виникало сумнівів щодо наявності у позивача відповідного права, передбаченого Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.
Під час проходження військової служби, рядовий військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 13 грудня 1989 року отримав кульове поранення м`яких тканин правого стегна і травми голови (ЗЧМТ) в ході проведення навчальних стрільб, при виконанні обов`язків військової служби, у зв`язку з чим знаходився на лікуванні в військовій частині НОМЕР_3 з 13.12.1989 по 24.01.1990, що підтверджено випискою з епікризу військової частини НОМЕР_3 та архівною довідкою Центрального архіву від 27.05.2012 № 3/250318, копії яких наявні в матеріалах справи /а.с. 7, 8/.
Відповідно до Витягу з протоколу № 1217 від 27.05.2013 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв, легке кульове поранення м`яких тканин правого стегна, ЗСМТ (струс головного мозку, 1989 р.) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_2 №196 від 14.12.1989 р., яка в подальшому призвела до розвитку захворювань - поранення, травма, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби /а.с. 9/.
Згідно довідки МСЕК від 24 квітня 2014 року серії 10 ААА № 198589 вперше позивачу встановлено другу групу інвалідності з 08.04.2014 з визначенням причини інвалідності - поранення, травма і захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. Інвалідність встановлена на строк до 01 травня 2015 року з датою чергового переогляду - квітень 2015 року /а.с. 10/.
30 квітня 2014 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 , дійсне до 01.05.2015, відповідно до якого позивач є інвалідом другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни /а.с. 11/.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 048246 від 19.05.2015 позивачу повторно встановлено другу групу інвалідності з 28.04.2015, причина інвалідності - поранення, травма, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, інвалідність встановлена на строк до 01 травня 2018 року /а.с. 13/.
25.05.2018 Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради продовжено ОСОБА_1 термін дії посвідчення ветерана війни - інваліда війни серії НОМЕР_1 до 01 червня 2020 року /а.с. 15/.
Довідкою МСЕК серії НОМЕР_4 від 24.05.2018 позивачу було повторно встановлено другу групу інвалідності з 01.05.2018 строком до 01.06.2021, причина інвалідності - поранення, травма, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби /а.с. 14/.
Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 110133 від 01.07.2021 позивачу встановлено повторно з 01.06.2021 безтерміново другу групу інвалідності; причина інвалідності - поранення, травма, захворювання, ТАК пов`язані з виконанням обов`язків військової служби /а.с. 6/.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 06.04.2022 /а.с. 16/, у якій просив продовжити термін дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни згідно довідки МСЕК №110133 від 01.07.2021.
Листом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 02.05.2022 №13-1813 позивача повідомлено про відсутність підстав для продовження ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту" /а.с. 17-18/.
Вважаючи протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, що полягає у не вклеюванні до посвідчення ОСОБА_1 - особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи серії НОМЕР_1 нового бланку з відповідними записами, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі також - Закон №3551, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною 1 статті 2 Закону № 3551 передбачено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю, зокрема, з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (надалі - Порядок № 302, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно з абзацом третім пункту 3 Положення №302 особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".
Абзацом другим пункту 7 Положення №302 встановлено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.
Відповідно до пункту 10 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.
Таким чином, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тому у разі закінчення терміну дії посвідчення та продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності, вклеюванню нового бланку із відповідними записами, передує встановлення, чи особа має право на статус ветерана війни.
Відтак, суд критично оцінює доводи позивача про те, що відповідач має виконати виключно технічні дії щодо вклеювання у посвідчення нового бланку із відповідними записами у зв`язку з продовженням позивачу терміну дії інвалідності.
При цьому, суд враховує, що 25.05.2018 Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради продовжено ОСОБА_1 термін дії посвідчення ветерана війни - інваліда війни серії НОМЕР_1 до 01 червня 2020 року /а.с. 15/.
Тобто на час звернення із заявою про продовження терміну дії посвідчення, дія зазначеного вище посвідчення закінчилася.
У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що підставою для відмови позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни слугували висновки відповідача про те, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (під час воєнних дій), тому позивач не може вважатися інвалідом війни (особою з інвалідністю внаслідок війни).
Відповідно до статті 4 Закону №3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Статтею 7 Закону №3551 визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Зважаючи на наведене, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
За приписами пункту 2 частини 2 статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше, особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, та, по-друге, те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а одержана внаслідок проходження військової служби.
Статтею 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і далі також в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону № 3551-XII; проходження строкової військової служби не обов`язково пов`язане з обставинами, визначеними у пунктах 1 та 2 частини другої статті 7 цього Закону.
Віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Оскільки поранення, травма, захворювання, які отримав позивач та внаслідок яких встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав підтвердження позивачу статуту ветерана війни шляхом продовження терміну дії посвідчення, дія якого закінчилася.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18-а, від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а та від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18, які підлягають обов`язковому врахуванню судом першої інстанції в силу частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, відмова Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради у продовженні терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи ґрунтується на вимогах Закону, підстави для визнання оскаржуваної бездіяльності відповідача протиправною відсутні.
При прийнятті рішення у даній справі суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відтак, позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -
В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради (ідентифікаційний код 03195317, вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36040) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич