Справа № 480/418/22
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2022 року Справа № 480/418/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гелети С.М., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,
Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час проведення перевірки відповідачем встановлено, що позивач надавав послуги з перевезення вантажу, але позивач не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому не може нести відповідальність, передбачену абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт, враховуючи те, що транспортний засіб було передано в оренду іншій особі, яка в свою чергу уклала договір суборенди із іншою особою. Зазначає, що на момент перевірки відповідачу було відомо про те, що перевізником вантажу була юридична особа ТОВ «Грунь», що зазначено в товарно-транспортній накладній, яку надано інспекторам під час перевірки. Позивач зазначає, що ТОВ «Грунь» було подано до податкової інспекції відповідне повідомлення форми 2-ОПП в якому відображено, що вантажний транспорт, що належить позивачу на праві приватної власності, використовується в господарській діяльності ТОВ «Грунь». Водій, який керував транспортним засобом знаходиться в трудових правовідносинах із ТОВ «Гунь», а не із позивачем. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем в оскаржуваній постанові, як і в акті перевірки, не кваліфіковано порушення позивачем відповідної норми ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Під час перевірки відповідачем не встановлено склад правопорушення, передбаченого абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також позивач зазначає, що відповідачем при винесенні постанови № 235348 від 13.12.2021 порушено вимоги Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006р. № 1567.
Відповідачем подано до суду відзив, в якому проти позову заперечує, постанову вважає правомірною та зазначає, що долучені до матеріалів адміністративного позову документи не свідчать про пред`явлення всіх документів на момент складання акта про проведення перевірки. Зокрема, у позивача на час перевірки були відсутні усі необхідні документи, визначених положеннями Закону № 2344-ІП та Порядку № 1567 на момент проведення рейдової перевірки, про що зазначено в акті № 314150 від 02.11.2021. Відповідач звертав увагу, що вказаний акт містить відомості про ознайомлення з актом та містить наявний підпис водія про встановлені обставини порушень. У той же час, будь-якої інформації про трудові, орендні правовідносини або ж інші відомості, які могли бути враховані під час проведення рейдової перевірки під час її проведення надано не було. Нормами чинного законодавства визначено, що власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобов`язаний зробити перереєстрацію такого транспортного засобу, водій здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надати для перевірки не лиш свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб (договір оренди та тимчасовий реєстраційний талон). Позивачем не надано суду доказів підтвердження користування транспортних засобів іншим суб`єктом господарювання, не визначені підстави погодження передачі транспортних засобів орендодавця з орендарем у суборенду. Крім того відповідач зазначає, що в разі, коли позивач, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, вважає, що порушення мало місце перевізником, відмінним від нього, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Позивач на підтвердження, що автомобільний транспорт не обладнаний тахографом не надав до суду індивідуальну контрольну книжку водія. Під час перевірки встановлено, що у водія був відсутній бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. Позивач не зазначив про ведення водієм особистої індивідуальної контрольної книжки, та не надав її копію, як доказ. Сам по собі протокол перевірки та адаптації тахографа, який є основним аргументом позивача, не спростовує допущене порушення, оскільки не дає змоги проконтролювати режим роботи і відпочинку водія під час здійснення перевезень.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» 3 червня 2021 року № 1534-ІХ набрав чинності через три місяці з дня його опублікування, та діяв на день проведення перевірки, враховуючи зазначене, наявна на час перевірки ТТН не відповідає вимогам статті 48 Закону, в частині наявності та оформлення всіх необхідних реквізитів.
Судом провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, поновлено відповідачу строк подання відзиву на адміністративний позов.
Крім того, суд зазначає, що разом з позовними вимогами позивач просить поновити строк на оскарження постанови застосування адміністративно-господарського штрафу за №235348 від 13.12.2021 посилаючись на те, що постанову ним отримано лише 21.12.2021, до суду позивач звернувся через поштове відділення 31.12.2021.
Визначаючись щодо поновлення строку, суд зазначає наступне. Частиною 6 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Суд звертає увагу на положення ч. 1 ст. 121 КАС України, за якими суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Отже, учасник справи має право за власною заявою на поновлення пропущеного процесуального строку судом за наявності поважних причин його пропуску.
Зі змісту позовної заяви, предметом позову є постанова про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт". Відповідно до ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Порядок стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567 затверджено "Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті" (далі - Порядок № 1567), пунктом 32 якого передбачено, що скарга на постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів може бути подана до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю. Скарга на постанову подається протягом 10 днів після її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин за заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, щодо якого винесена постанова, строк може бути поновлений керівником органу державного контролю за умови надання заявником документів, що підтверджують наявність поважних причин несвоєчасного подання скарги в установлений строк (тимчасова непрацездатність, засвідчена в установленому порядку, або перебування у відрядженні).
Аналізуючи зміст вказаної норми права суд дійшов висновку, що Порядком №1567 передбачено 10-денний строк оскарження постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу в адміністративному порядку, тобто до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю. Доказів оскарження постанови до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю позивачем до суду не надано.
Щодо строків оскарження постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу в судовому порядку, то в даному випадку застосовуються положення ч.2 ст. 122 КАС України, а саме для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З огляду на викладене та враховуючи положення ч. 2 ст. 122 КАС України, суд приходить до висновку, що позивачем строк звернення до адміністративного суду з вказаним позовом не пропущено, а тому відсутні підстави для поновлення такого строку.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що на підставі направлення на перевірку від 01.11.2021 № 008581 службовими особами Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 02.11.2021 проведено перевірку транспортного засобу ПАР 95 ХР480 р.н. НОМЕР_1 .
В ході перевірки було виявлено порушення при наданні послуг з перевезення вантажу (овес) згідно з ТТН №1 від 02.11.2021 автомобільний перевізник допустив порушення, а саме у водія відсутні оформлені щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку за попередні 28 днів, або бланк підтвердження діяльності, а також неоформлена товарно-транспортна накладна, а саме: в графі вантажовідправник не зазначено код ЄДРПОУ, в графі автомобільний перевізник не зазначено код ЄДРПОУ, в графі вантажоодержувач не зазначено код ЄДРПОУ, в графі транспортний засіб не зазначено модель, тип автомобіля, напівпричепа, його параметри, із зазначенням довжини, ширини, висоти, чим порушено статтю 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
У зв`язку із порушенням позивачем вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за яке передбачена абз. З ч. 1 ст. 60 «Про автомобільний транспорт» 13.12.2021 відповідачем прийнята постанова № 235348 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Позивач, не погоджуючись з постановою відповідача, звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - Положення № 103).
Відповідно до п.1 Положення № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно з пп. 1 п. 4 Положення № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.
Згідно з пунктом 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Підпунктами 2, 54, 58, 62 пункту 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затвердженийПостановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006(даліПорядок - №1567).
Відповідно до пп. 2-4 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю, в тому числі шляхом проведення рейдових перевірок.
Відповідно до пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 встановлено вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, серед яких зазначено наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм інших вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 цього Порядку.
Так, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис (п. 20-22 Порядку № 1567).
Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктами 26, 27 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно із додатком 5.
За приписами статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно із положеннями статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник.
Відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення пасажирів застосовується саме до перевізників.
Таким чином, ключовим питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".
За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах (стаття 29 Закону України "Про автомобільний транспорт).
Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39, ст. 48 Закону № 2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажу.
Матеріалами справи підтверджується та не є спірним та обставина, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортних засобів: типу сідловий тягач-Е марки ПАР моделі 95ХР480, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , а також типу напівпричіп самоскид-Е марки РЮУАТКАІЕ моделі 8КІ 24, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , синього кольору, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
Під час перевірки інспекторами встановлено, що водієм транспортного засобу було надано документ на вантаж, а саме товарно-транспортну накладну. Зокрема, в акті перевірки міститься посилання на товарно-транспортну накладну №1 від 02.11.2021, але зазначено, що надана товарно-транспортна накладна оформлена не у відповідності до чинного законодавства, а саме відсутній код ЕДРПОУ автомобільного перевізника, вантажоодержувача, модель, тип автомобіля, напівпричепа, параметри довжини, широти, висоти.
При цьому, акт перевірки складено відносно власника транспортного засобу, а не автомобільного перевізника, яким згідно ТТН №1 від 02.11.2021 є ТОВ «Грунь».
Жодних даних в акті перевірки, що перевізником вантажу є власник транспортного засобу, не зазначено, інформація про те, що перевізником є ФОП ОСОБА_1 в ТТН №1 від 02.11.2021 не зазначено.
Стосовно посилання відповідача на те, що під час перевірки не було надано доказів підтвердження користування транспортних засобів іншим суб`єктом господарювання, не визначені підстави погодження передачі транспортних засобів орендодавця з орендарем у суборенду, суд зазначає наступне.
В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що перевізником вантажу було ТОВ «Грунь», про що зазначено в товарно-транспортній накладній №1 від 02.11.2021. Позивачем до адміністративного позову надано докази того, що ТОВ «Грунь» подано до податкового органу повідомлення №20-ОПП, відповідно до якої ТОВ «Грунь» відобразило використання в господарській діяльності транспортних засобів, що належать на праві власності позивачу. Крім того, позивачем надано наказ №15 від 20.09.2021 про прийом на роботу водія транспортного засобу ОСОБА_2 до ТОВ «Грунь» з 21.09.2021, укладений між ТОВ «Грунь» та ОСОБА_2 трудовий договір від 21.09.2021.
Стосовно посилання на відсутність інформації щодо відсутності підтвердження щомісячної оплати за оренду транспортного засобу, суд зазначає, що в договорі оренди від 15.08.2015 сторонами визначено розмір орендної плати у п. 5.2 договорів.
Стосовно посилання відповідача на те, що нормами чинного законодавства визначено, що власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобов`язаний зробити перереєстрацію такого транспортного засобу, водій здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надати для перевірки не лиш свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб (договір оренди та тимчасовий реєстраційний талон), суд зазначає наступне.
В даному випадку, підставою для винесення спірної постанови було встановлення порушення позивачем 02.11.2021 діючого законодавства як перевізником вантажу згідно товарно-транспортної накладної №1 від 02.11.2021, а не порушення позивачем порядку реєстрації/перереєстрації транспортних засобів.
Стосовно посилання відповідача щодо відсутності у ТТН №1 від 02.11.2021 інформації про код ЕДРПОУ перевізника ТОВ «Грунь», суд зазначає, що така обставинам не може бути належним доказом того, перевізником вантажу є саме позивач, як власник транспортного засобу, інформація про позивача взагалі відсутня в зазначеній ТТН, яка була оформлена вантажовідправником ТОВ «Восход2016», замовник/вантажоодержувач ТОВ «ІК Інтеграл».
Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердж. Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 , за реєстр. в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
В даному випадку, найменування перевізника в наданій на перевірку ТТН №1 від 02.11.2021 зазначено ТОВ «Грунь», прізвище водія також зазначено ОСОБА_2 . Таким чином відповідачу на момент перевірки було відомо про перевізника вантажу транспортного засобу, що перевірявся.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що акт перевірки, який складено без встановлення належного суб`єкта відповідальності - перевізника за порушення законодавства про автомобільний транспорт, не може бути належною підставою у розгляді справи щодо притягнення такого суб`єкта до адміністративно-господарської відповідальності.
Таким чином, позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" і не може нести відповідальність, передбачену абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Стосовно посилання позивача на встановлені під час перевірки обставини, суд зазначає, що в даному випадку, штрафні санкції застосовані до неналежного суб`єкта відповідальності, а тому підстави, які зазначені в адміністративному позові стосуються суті порушення в разі визначення відповідачем та застосовування штрафних санкцій до належного суб`єкта відповідальності. Таким чином, обставиною, що підлягає доказуванню в першу чергу є наявність чи відсутність у позивача статусу автомобільного перевізника на момент перевірки, і в разі наявності такого статусу підлягають дослідженню іншій обставини щодо правомірності застосування адміністративних санкцій та наявність порушень саме у автомобільного перевізника.
Беручи до уваги наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій при проведенні рейдової перевірки та прийнятті оскаржуваної постанови, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 139 КАС України позивачу відшкодуванню сума судового збору в розмірі 2270 грн., сплачена при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета