Справа № 360/543/22
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року справа №360/543/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Галкіна Вячеслава Леонідовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року (повне судове рішення складено 11 липня 2022 року) у справі № 360/543/22 (суддя в І інстанції Качанок О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішення, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.10.2021 № 70;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області розглянути повторно заяву позивача від 04.10.2021 про призначення пенсії, зарахувавши до пільгового підземного стажу за Списком № 1, що надає право на призначення пенсії на підставі вимог частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи позивача з 10.08.1998 по 13.12.1998 у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею ДВАТ «Краснодонське шахтоспецмонтажне управління «Краснодоншахтоспецмонтаж», у ТОВ «Строймонтаж-14», яке в подальшому було перейменоване у ТОВ «Московська Дорожна Компанія» з 04.03.2015 по 31.03.2015 - у якості гірника підземного в підземних умовах повний робочий день, з 01.04.2015 по 07.08.2015 - у якості гірника підземного в підземних умовах повний робочий день, з 14.08.2015 по 28.06.2016 - у якості прохідника підземного в підземних умовах повний робочий день, з 07.07.2016 по 19.07.2016 - у якості прохідника підземного в підземних умовах повний робочий день, з 20.07.2016 по 30.06.2019 - у якості прохідника підземного в підземних умовах повний робочий день, з 01.07.2021 по 04.10.2021 період роботи у ВП шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля» у якості гірника очисного забою, а також зарахувавши до пільгового підземного стажу, що надає право на призначення пенсії на підставі вимог ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та загального страхового стажу період роботи у ТОВ «Московська Дорожна Компанія» з 01.07.2019 по 08.06.2020 у якості прохідника в підземних умовах повний робочий день, а також зарахувавши до пільгового підземного стажу на провідних професіях період роботи з 19.01.2000 по 31.12.2004 у якості гірника очисного забою ДВАТ «Краснодонське шахтоспецмонтажне управління «Краснодоншахтоспецмонтаж».

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 04.10.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, так як на момент звернення позивач набув необхідний пільговий стаж. За принципом екстериторіальності органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Позивач вважає, що при розгляді документів, які були надані позивачем, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області неправомірно не зарахувало до пільгового стажу період роботи позивача у ТОВ «Строймонтаж-14», яке в подальшому було перейменоване у ТОВ «Московська Дорожна Компанія» з 04.03.2015 по 31.03.2015 - у якості гірника підземного в підземних умовах повний робочий день, з 01.04.2015 по 07.08.2015 - у якості гірника підземного в підземних умовах повний робочий день, з 14.08.2015 по 28.06.2016 - у якості прохідника підземного в підземних умовах повний робочий день, з 07.07.2016 по 19.07.2016 - у якості прохідника підземного в підземних умовах повний робочий день, з 20.07.2016 по 08.06.2020 - у якості прохідника підземного в підземних умовах повний робочий день, а також з 10.08.1998 по 13.12.1998 у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею ДВАТ «Краснодонське шахтоспецмонтажне управління «Краснодоншахтоспецмонтаж». При цьому період роботи з 01.07.2019 по 08.06.2020 не було зараховано як до пільгового так і до загального страхового стажу.

Також відповідач-2 не врахував до пільгового підземного стажу на провідних професіях період роботи з 19.01.2000 по 31.12.2004 у якості гірника очисного забою ДВАТ «Краснодонське шахтоспецмонтажне управління «Краснодоншахтоспецмонтаж», а також не врахував до пільгового стажу період роботи з 01.07.2021 по 04.10.2021 (день звернення з заявою про призначення пенсії) період роботи у ВП шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля» у якості гірника очисного забою.

Не зарахування зазначених вище періодів до пільгового стажу на підземних роботах та страхового стажу, призвело до прийняття відповідачем-2 рішення про відмову у призначенні пенсії № 70 від 11.10.2021.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії № 70 від 11.10.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.10.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії по Списку № 1, періодів роботи з 10.08.1998 по 31.12.1998 у Державному відкритому акціонерному товаристві «Краснодонське шахтоспецмонтажне управління» «Краснодоншахтоспецмонтаж», з 04.03.2015 по 31.03.2015, з 01.06.2015 по 07.08.2015, з 14.08.2015 по 28.06.2016, з 07.07.2016 по 19.07.2016, з 20.07.2016 по 30.06.2019 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Строймонтаж-14», з 01.07.2021 по 04.10.2021 у ВП шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн. 20 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн. 20 коп.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву.

Відповідачем-2 також подавалась апеляційна скарга, однак в зв`язку з не усуненням її недоліків вона була повернута ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2022.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина статті 92 Конституції України).

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно частини першої статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-VI визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як вбачається з матеріалів справи позивач на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії не досяг необхідного пенсійного віку (50 років), визначеного вищевказаною нормою.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Згідно абзацу першого пункту 1.1 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 №1451/11731 (далі Порядок № 383), встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 № 159/4178/16-а.

Списки № 1, 2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162; якщо пільгова робота продовжується після 16.01.2003 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 03.08.2016, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36; якщо пільгова робота продовжується після 03.08.2016 (або тільки почалась після цієї дати) - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

Дослідженням дублікату трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (в межах спірних періодів роботи), встановлено, що позивач у періоди:

- з 10.08.1998 по 31.12.1998 працював у ДВАТ «Краснодонське шахтоспецмонтажне управління» «Краснодоншахтоспецмонтаж» електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем під землею. При цьому, у трудовій книжці міститься запис під номером 4, згідно якого раніше зазначене робоче місце атестовано за умовами праці та відповідає Списку № 1, розділу 1, підрозділу 1а пільгового пенсійного забезпечення;

- з 19.01.2000 по 31.12.2004 працював у ДВАТ «Управління по монтажу, демонтажу та ремонту гірничо-шахтного обладнання» ДП ДХК «Краснодонвугілля» гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах;

- з 01.07.2021 по 04.10.2021 (дата прийняття на роботу 29.07.2020, на момент подання заяви про призначення пенсії 04.10.2021, згідно трудової книжки, з посади не звільнений) працював у ВП шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля» гірником очисного забою підземним п`ятого розряду, з повним робочим днем під землею. При цьому, в трудовій книжці містяться записи під номерами 22 та 23, згідно яких за результатами атестації робочих місць підтверджено право позивача на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1.

Крім того, дослідженням трудової книжки позивача, виданої на території Російської Федерації, серії НОМЕР_2 в межах спірних періодів роботи, встановлено, що позивач у періоди:

- з 04.03.2015 по 31.03.2015 працював у ТОВ «Строймонтаж-14» гірником підземним 3 розряду в підземних умовах повний робочий день;

- з 01.04.2015 по 07.08.2015 працював у ТОВ «Строймонтаж-14» гірником підземним 3 розряду в підземних умовах повний робочий день;

- з 14.08.2015 по 28.06.2016 працював у ТОВ «Строймонтаж-14» на посаді прохідника 5 розряду в підземних умовах повний робочий день;

- з 07.07.2016 по 19.07.2016 працював у ТОВ «Строймонтаж-14» на посаді прохідника 5 розряду в підземних умовах повний робочий день;

- з 20.07.2016 по 30.06.2019 працював у ТОВ «Строймонтаж-14» на посаді прохідника 5 розряду в підземних умовах повний робочий день;

- з 01.07.2019 по 08.06.2020 працював у ТОВ «Строймонтаж-14» на посаді прохідника 5 розряду в підземних умовах повний робочий день, з 18.09.2019 ТОВ «Строймонтаж-14» перейменовано в ТОВ «Московська Дорожна Компанія».

Щодо спірного періоду роботи позивача з 10.08.1998 по 31.12.1998 суд зазначає, що записи у вищевказаній трудовій книжці про роботу позивача у вказаний період, в тому числі щодо атестації робочого місця, містять всі необхідні відомості про пільговий характер роботи позивача на підземних роботах, а тому відповідач повинен був зарахувати вказаний період до пільгового стажу позивача на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, посилання відповідачів на те, що позивач повинен був надати уточнюючі довідки та інші документи для підтвердження пільгового стажу у вищевказаний період роботи позивача, є безпідставними.

Щодо періодів роботи з 04.03.2015 по 31.03.2015, з 01.04.2015 по 07.08.2015, з 14.08.2015 по 28.06.2016, з 07.07.2016 по 19.07.2016, з 20.07.2016 по 30.06.2019, суд зазначає таке.

Частиною четвертою статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

13.03.1992 в місті Москві підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно пунктів першого та другого статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання сили даної Угоди.

Відповідно до частин 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З вищенаведених норм міжнародних угод, підписаних, зокрема, між Україною та Російською Федерацією, слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно законодавству держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Таким чином, якщо певний період роботи особи на території Російської Федерації згідно з законодавством цієї держави повинен обчислюватися на пільгових підставах, то в такому ж порядку цей же стаж повинен враховуватись щодо цієї людини і в Україні.

При цьому, як вже зазначалось судом вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі, на території Держави-учасниці вищевказаної Угоди, є трудова книжка. Крім того, для зарахування вказаного стажу роботи можуть надаватись письмовий трудовий договір або відповідна довідка про підтвердження стажу роботи.

Суд зазначає, що записи у вищевказаній трудовій книжці про роботу позивача у вищевказані спірні періоди, містять всі необхідні відомості про пільговий характер роботи позивача на підземних роботах, а тому відповідач повинен був зарахувати вказаний період до пільгового стажу позивача на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказані відомості також підтверджуються строковим трудовим договором № 801 від 14.08.2015, довідкою про підтвердження зайнятості на пільговій роботі № 10 від 18.05.2021, довідками ТОВ «Строймонтаж-14» та ТОВ «Московська Дорожна Компанія» про підземні спуски, довідкою ТОВ «Строймонтаж-14» про підтвердження зайнятості на пільговій роботі.

Щодо посилань на відсутність інформації про проведення атестації робочих місць у періоди з 04.03.2015 по 31.03.2015, з 01.04.2015 по 07.08.2015, з 14.08.2015 по 28.06.2016 та з 07.07.2016 по 30.06.2019, суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Крім того, суд зазначає що Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Отже, позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві та неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, зокрема, не внесення відомостей про проведення атестації робочих місць на підприємстві, а також іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії на пільгових умовах.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.

Щодо посилань відповідача-2 на незарахування вищевказаних періодів роботи, оскільки в пільгових довідках відсутні посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, суд вважає безпідставними, оскільки відповідні довідки складаються на підставі законодавства держави, на території якої така довідка видана, в даному випадку Російської Федерації.

Разом з тим, щодо періоду роботи позивача з 01.04.2015 по 07.08.2015 суд зауважує, що згідно наданого відповідачем-1 до відзиву розрахунку трудового стажу, частина зазначеного періоду, а саме з 01.04.2015 по 31.05.2015, зараховано до пільгового стажу позивача на підземних роботах, а тому зарахуванню до пільгового стажу позивача підлягає період з 01.06.2015 по 07.08.2015.

Отже, позовні вимоги в частині зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.04.2015 по 31.05.2015, задоволенню не підлягають.

Щодо періоду роботи з 01.07.2021 по 04.10.2021, суд зазначає, що записи у трудовій книжці позивача, в тому числі щодо атестації робочих місць, містять всі необхідні відомості, про пільговий характер роботи позивача у вказаний період, а тому відповідач-2 повинен був зарахувати вказаний період до пільгового стажу позивача на підземних роботах, проте відповідно до розрахунку трудового стажу позивача, вказаний період взагалі не враховано при розгляді питання про призначення позивачу пенсії.

При цьому, відповідачами не надано жодних доказів та не зазначено письмових обґрунтувань на підтвердження підстав незарахування вищевказаного періоду роботи до пільгового стажу роботи позивача.

Щодо періоду роботи з 01.07.2019 по 08.06.2020 в ТОВ «Московська Дорожна Компанія», суд зазначає таке.

Відповідачем-2 не зараховано вказаний період роботи до страхового та до пільгового стажу роботи, у зв`язку з відсутністю довідок про нарахування заробітної плати з інформацією про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Як вже зазначалось судом вище, з аналізу вищенаведених норм міжнародних угод, підписаних, зокрема, між Україною та Російською Федерацією, слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно законодавства держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Крім того, рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26.03.2008 встановлено, що нормою пункту 3 статті 6 Угоди від 13.03.1992 закріплене правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Згідно статті 3 Федерального Закону Російської Федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ «Про страхові пенсії», який застосовується після 01.01.2015, страховий стаж облікована при визначенні права на страхову пенсію та її розміру сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, за які нараховувалися та сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду Російської Федерації, а також інших періодів, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 11 Федерального Закону Російської Федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території Російської Федерації особами, зазначеними в частині 1 статті 4 цього Закону, за умови, що за ці періоди нараховувалися та сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Згідно частин першої та другої статті 14 Федерального Закону Російської Федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» при підрахунку страхового стажу періоди, передбачені статтями 11 і 12 цього Федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік у системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за зазначений період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами у порядку, встановленому законодавством Російської Федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, передбачені статтями 11 і 12 цього Федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік у системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються виходячи з відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Крім того, відповідно до частини першої та другої статті 10 Федерального закону Російської Федерації від 15.12.2001 № 167-ФЗ «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації» суми страхових внесків, що надійшли за застраховану особу до Пенсійного фонду Російської Федерації, враховуються на його індивідуальному особовому рахунку за нормативами, передбаченими цим Федеральним законом та Федеральним законом «Про індивідуальний (персоніфікований) облік у системі обов`язкового пенсійного страхування».

Об`єкт оподаткування страховими внесками, база для нарахування страхових внесків, суми, що не підлягають оподаткуванню страховими внесками, порядок обчислення, порядок та строки сплати страхових внесків, порядок забезпечення виконання обов`язку зі сплати страхових внесків регулюються законодавством Російської Федерації про податки та збори, якщо інше не встановлено цим Федеральним законом.

Отже, страховий стаж за період роботи позивача з 01.07.2019 по 08.06.2020, відповідно до законодавства Російської Федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. При цьому, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо цього періоду, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації за період роботи позивача з 01.07.2019 по 08.06.2020, як і відсутні докази взагалі нарахування позивачу заробітної плати за вказаний період.

Так, в матеріалах справи міститься довідка ТОВ «Московська Дорожна Компанія» про заробітну плату позивача за період з 01.04.2015 по 30.06.2019 та акт Головного управління Пенсійного фонду РФ № 5 по м. Москва та Московської області від 20.05.2021 щодо правомірності видачі вказаної довідки про заробітну плату на ім`я позивача, якими підтверджується, що страхові внески за вказаний період нараховувались та сплачувались до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Разом з тим, згідно вказаної довідки кінцевим періодом який містить відомості щодо нарахування позивача заробітної плати є червень 2019 року, починаючи з липня 2019 року у вказаній довідці інформація щодо нарахування позивачу заробітної плати відсутня.

Також, на думку місцевого суду, довідка ТОВ «Московська Дорожна Компанія» про підтвердження постійної зайнятості на пільговій роботі від 18.05.2021, не є належним доказом, що підтверджує сплату вищевказаних страхових внесків, оскільки вона не містить доказів нарахування позивачу заробітної плати у вищевказаний період та не містить відомостей щодо сплати страхових внесків у спірний період саме за позивача.

Отже враховуючи, що в спірний період позивач працював на території іноземної держави, за відсутності у відповідача даних щодо сплати страхових внесків у спірний період з 01.07.2019 по 08.06.2020 до Пенсійного фонду Російської Федерації, як основної умови для зарахування вказаного періоду трудової діяльності до страхового стажу та відповідно до пільгового, за висновком суду першої інстанції відповідачем-2 правомірно не зараховано зазначений період роботи до страхового та пільгового стажу.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Відповідно до довідки ТОВ «Московська Дорожна Компанія» від 18.05.2021 № 10, проведена сплата додаткових страхових внесків на осіб, що працюють в особливих умовах праці, в 2015-2020 р.р.

Отже, страховий стаж за період роботи позивача з 01.07.2019 по 08.06.2020, відповідно до законодавства Російської Федерації підтверджений на підставі документів, що видаються роботодавцями в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації, в тому числі, сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.

Схожі правові висновки щодо врахування довідки підприємства-роботодавця викладено в постанові Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі № 755/139/17.

Відтак, в цій частині постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Щодо періоду роботи позивача з 19.01.2000 по 31.12.2004 суд зазначає, що згідно наданого відповідачем-1 до відзиву розрахунку трудового стажу позивача, вищевказаний період роботи зарахований до пільгового стажу позивача на підземних роботах, в тому числі, на провідних професіях: зазначено «ст.14», а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення частково допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду частковому скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

При перегляді справи в апеляційній інстанції сторонами судові витрати не понесені, тому підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Галкіна Вячеслава Леонідовича задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 360/543/22 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу роботи період з 01.07.2019 по 08.06.2020.

Прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог, в зв`язку з чим абзац третій резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 360/543/22 після слів «з 20.07.2016 по 30.06.2019» доповнити словами і цифрами «з 01.07.2019 по 08.06.2020».

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 360/543/22 залишити без змін.

Повне судове рішення 20 вересня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук