Справа № 826/19054/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року м. Київ № 826/19054/16

ООкружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської НА.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Державної аудиторської служби України

про визнання протиправною та скасування вимоги №05-14/310 від 26.10.2016 року в частині, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі по тексту - філія ПАТ «Укрзалізниця», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Державної аудиторської служби України (далі - Держаудитслужба, відповідач) у якому просить:

- скасувати вимоги Держаудитслужби «Про усунення порушень законодавства» № 05-14/310 від 26.10.2016 в частині усунення порушень згідно з пунктом 55 щодо недоотримання доходів на загальну суму 5100233,58 грн;

- скасувати Вимоги Держаудитслужби № 05-14/310 від 26.10.2016 в частині усунення порушень згідно з пунктом 58 щодо втрати доходів в частині на суму 7422588,43 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що і частково не погоджується з результатами проведеної ревізії, які не ґрунтуються на фактичних обставинах, та вважає, що Вимоги відповідача в частині усунення порушень згідно з пунктом 55 щодо недоотримання доходів на загальну суму 5100233,58 грн, та згідно з пунктом 58 щодо втрати доходів в частині на суму 7422588,43 грн, і, відповідно, нанесення збитків на загальну суму 12522822,01 грн є неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству. Відповідно до роз`яснення ПАТ «Укрзалізниця» від 14.12.2015 № ЦФ-13/1053 «Щодо відображення в бухгалтерському обліку господарських операцій між філіями ПАТ «Укрзалізниця», розрахунки між ПАТ «Укрзалізниця» та філіями, між філіями та між їх структурними підрозділами, здійснюються за внутрішньо-господарськими розрахунками, облік яких здійснюється за рахунком 683 (з субрахунками) «Внутрішньогосподарські розрахунки» за відповідними субрахунками до нього. При цьому передача готової продукції, робіт та послуг між філіями здійснюється без рентабельності; передана запасів (товарів) філією «ЦУП» іншим філіям ПАТ «Укрзалізниця» - без націнки. Передача продукції (робіт, послуг) між філіями в межах ПАТ «Укрзалізниця», тобто вироблених та використаних для власного споживання юридичної особи - ПАТ «Укрзалізниця», вважається внутрішнім оборотом і на рахунках обліку доходів не відображається. Це стосується й витрат з обліку продукції, виконання робіт, надання послуг - такі витрати не відображаються на рахунках з обліку реалізації продукції, а передаються до філій ПАТ «Укрзалізниця» шляхом виписки повідомлення (авізо) з направлення його відповідній філії.

Позивач вказує, що відвантаження щебеневої продукції підприємствам Укрзалізниці не вважається операцією реалізації, а є передача товарно-матеріальних цінностей (ТМЩ іншим структурним підрозділам. В результаті цих операцій філія «ЦУП» не отримує дохід, він не відображається в Формі 2 (Звіт про фінансові результати), а ведеться по рахункам внутрішньогосподарських взаєморозрахунків 683 (з субрахунками) та рахунках обліку готової продукції 26810 (з субрахунками). Доходи від реалізації товарів, робіт/послуг визнаються філіями від реалізації їх сторонам, тобто стороннім для ПАТ «Укрзалізниця» підприємствам.

Щодо зазначеного порушення п. З П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів», то згідно з п. 25 П(С)БО 9 «Запаси» запаси (готова продукція, що виготовлена на підприємстві, в установі і відповідає технічним, якісним характеристикам) відображаються за чистою вартістю реалізації, якщо на дату балансу їх ціна знизилась або вони зіпсовані, застаріли, або іншим чином втратили первісно очікувану економічну вигоду. Та відповідно до п. 3 П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 №817, зменшення корисності активів не розповсюджується на запаси (готова продукція).

Позивач наголошує, що виробничі підрозділи філії «ЦУП» не здійснюють реалізацію (тим більше продаж) на залізниці та підприємства залізничної галузі, а відвантажують (передають) готову продукцію, що є використанням продукції для власного споживання вважається внутрішнім оборотом.

Позивач стверджує, що при визначенні та відображенні в обліку доходів виробничих підрозділів філія «ЦУП» діяла відповідно до законодавства, тому висновки відповідача про недоотримання доходів на загальну суму 12522822,01 грн, чим завдано збитків на зазначену суму, є безпідставними, не відповідають законодавству і фактичним обставинам, у зв`язку з чим вимоги «Про усунення порушень законодавства» № 05-14/810 від 26.10.2016 в частині усунення порушень згідно з п.55 Вимог на суму 5100233,58 грн, та згідно з п.58 Вимог в частині на суму 7422588,43 грн протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідачем були подані заперечення на позовну заяву в яких відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Заперечуючи проти тверджень позивача щодо неправомірність пункту 55 Вимоги відповідач вказує на те, що проведеною ревізією в філіях ПАТ «Укрзалізниці» встановлено, що на порушення ст. 6 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, статей 6, 20, 24, 25 П(С)БО 9 «Запаси», п. 3 П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 внаслідок реалізації шпальної продукції Новомосковським шпалопросочувальним заводом філії «ЦУП» (далі - Новомосковський ШПЗ) за цінами, нижче фактичної собівартості, недоотримано доходів на загальну суму 5100 233,58 грн, чим завдано збитків Новомосковському ШПЗ на зазначену суму. Реалізація просоченої лісопродукції здійснювалась за цінами, які затверджені та введені в дію з 23.04.2015 колишнім директором ВП Новомосковський ШПЗ ОСОБА_1 з рентабельністю 5%. В поясненнях економіста Новомосковськом ШПЗ зазначається, що планова повна собівартість (без урахування вартості сировини) з урахуванням супутніх послуг, затвердження Управлінням аналітико-цінової роботи з 23.04.2015 складає 1036,21 грв за 1 м3. За 5 місяців поточного року фактична собівартість склала 1930,80 грн за 1 м3, що більше від затвердженої на 894,59 грн або на 86,3 %, тобто підтверджується факт недоотримання позивачем доходів загальну суму 5100233,58 грн. Отже, відвантаження шпальної продукції за цінами нижчими фактичної собівартості, тобто за цінами, які не забезпечують отримання максимального прибутку ВП Новомосковським ШПЗ, призвело недоотримання доходів на загальну суму 5100233,58 грн та нанесено матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.

Щодо твердження позивача про неправомірності пункту 58 Вимоги, відповідач вказує, що ревізією встановлено, що у ревізійному періоді філією «ЦУП» виробничими підрозділами здійснено реалізацію щебеневої продукції підприємствам залізничної галузі в кількості 662,995 тис. тон. Так, проведеними ревізіями на кар`єрах встановлено, що на порушення вимог частини другої статті 3 Господарського кодексу України, вимог наказу Укрзалізниці «Про впорядкування розрахунків з послуг підсобно-допоміжного виробництва» від 30.01.2001 № 53-Ц (із змінами і доповненнями), пункту 5 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, та пункту 3.1 Положення про виробничий підрозділ «Крижівський кар`єр» Філії «ЦУП» в частині здійснення господарської комерційної діяльності і отримання прибутку, пунктів 16, 25 П(С)БО 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246, пункту 3 П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 № 81, статті 6 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, внаслідок відпуску кар`єрами протягом періоду з 01.12.2015 по 31.05.2016 щебеневої продукції за цінами, нижче фактичної собівартості та нижче встановленого рівня рентабельності, втрачено доходів від відпуску щебеневої продукції, чим завдано збитків: Крюківському кар`єру - 5282649,70 грн, Пенізевицькому кар`єру - 1309093,57 грн, Бехівському кар`єру - 25368,61 грн, Знам`янському кар`єру - 207962,02 грн, Клесівському кар`єру - 19245,85 грн, Хлистунівському кар`єру - 595746,45 грн.

Листом ПАТ «Укрзалізниці» від 31.12.2014 № ЦЗМ-12/ЗП8 за підписом заступника Генерального директора Жураківського В.О., відповідно Протоколу № 1 від 25.12.2014 засідання комісії з питань розгляду цін на щебеневу продукцію, затвердженого наказом Укрзалізниці від 11.02.2008 № 017-ЦЗ (зі змінами), встановлено рекомендований рівень цін щодо реалізації щебеневої продукції ДП «УПП УЗ» для потреб підприємств залізничної галузі на умовах FCA, враховуючи 5 % рівень рентабельності а саме: 1 м. куб. щебеню фракції 25-60 мм - 93,82 грн (з ПДВ); 1 м. куб. щебеню фракції 5.25 мм - 99,00 грн (з ПДВ) та рекомендовано начальникам залізниць України при укладанні договорів з ДП «УПП УЗ» керуватись рекомендованими комісією цінами на придбання щебеневої продукції. Проте, розпорядженням ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» № ЦУПП-9/1 від 05.01.2015 директорів кар`єроуправлінь, підписаним начальником ДГІ «УПП УЗ» ОСОБА_2 безпідставно зобов`язано проводити реалізацію щебеневої продукції підприємствам залізничної галузі за цінами рекомендованими Укрзалізницею відповідно до протоколу № 1 від 25.12.2014.

Відповідач наголошує, що згідно діючої облікової політики вироблені та використані для власного споживання активи (запаси) повинні відображатися на рахунках обліку доходів та витрат. Згідно з пунктом 5 ПСБО 16 «Витрати» - реалізація запасів повинна відображатись в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. За даними бухгалтерського обліку підрозділів Філії «ЦУП», а саме оборотно-сальдовової відомості субрахунку 26821 «Результат передачі продукції Філіям «Укрзалізниці», обліковується різниця між собівартістю готової продукції та вартістю реалізації такої продукції за цінами нижче фактичної собівартості, тобто за цінами, які не забезпечують отримання максимального прибутку. Підрозділами Філії «ЦУП» здійснювалось відвантаження готової продукції за ціною нижчою, чим фактично понесено витрат на її виготовлення, чим порушено статті 6 П(С)БО 16 «Витрати», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, згідно з яким витратами звітного періоду визнаються зменшення активів за їх достовірною оцінкою, та згідно статті 20 П(С)БО 16 «Витрати» - до інших операційних витрат включається собівартість реалізованих виробничих запасів, яка складається з облікової вартості запасів, та витрат пов`язаних з їх реалізацією. Отже, згідно П(С)БО 16 «Витрати», відображення та здійснення витрат реалізованих виробничих запасів повинно бути здійснено за достовірною оцінкою, яка складається із облікової вартості запасів, та витрат пов`язаних з їх реалізацією.

Відповідач стверджує про те, що позивачем не доведено тієї обставини, що при зобов`язанні підрозділів здійснювати відпуск готової продукції для підприємств залізничної галузі нижче собівартості та встановлення відпускних цін для підприємств залізничної галузі виходили із оцінки ситуації на відповідному ринку, та не обґрунтовано наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) передачі товарів за цінами, нижчими від облікової вартості (собівартості).

Також відповідач вказує, що виробництво та передачу запасів не відображено по обліку згідно з Обліковою політикою, п. 5 П(С)БО 16 «Витрати», п. 5 П(С)БО 15 «Доходи», та відвантаження продукції підприємствам Укрзалізниці здійснено не за методом (ФІФО), як передбачено ПСБО 9 «Запаси» та Обліковою політикою Підрозділів, а передано за встановленою, безпідставно зниженою вартістю, що не допускається згідно з П(С)БО 28. При цьому підрозділами понесено витрати на виробництво продукції, на створення активів, використання яких, як очікувалось, повинно привести до отримання економічних вигод у майбутньому, які передано підприємствам залізничного транспорту за цінами, нижчими від понесених витрат (нижчими від виробничої собівартості), внаслідок чого підрозділами втрачено потенційну можливість отримання грошових коштів від використання таких активів (згідно ікону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), а отже, недоотримано доходів.

Окрім наведеного, відповідач, посилаючись на практику Верховного Суду України у подібних правовідносинах, наголошує, що предметом розгляду справи є фінансові порушення. призвели до збитків, виявлені за результатами ревізії органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Аблова Є.В. від 08.12.2016 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 05.04.2017 відмовлено в задоволенні клопотання представника Державної аудиторської служби України про зупинення провадження у справі №826/19054/16 до закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002788.

На підставі розпорядження про повторний автоматизований розподіл від 10.10.2017 № 4643 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/16242/16 та вказану справу 27.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2017 прийнято до провадження адміністративну справу №826/16242/16, зобов`язано учасників процесу подати до канцелярії суду всі наявні документи та пояснення, які, на їх думку, мають значення для розгляду даної справи, крім тих, що вже наявні в матеріалах справи, а також призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

У підготовчому засіданні 07.02.2018 судом постановлена ухвала про закінчення підготовчого провадження і призначено справу до судового розгляду.

При вирішенні питання щодо складу суду, яким має розглядатись ця адміністративна справа, судом враховано таке.

Згідно частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як встановлено статтею 32 Кодексу адміністративного судочинства України, усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово.

Відповідно до статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, Національного банку України, окружної виборчої комісії (окружної комісії з референдуму), розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.

Відповідно до частини другої статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яку справу, що відноситься до юрисдикції суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження. Питання про призначення колегіального розгляду вирішується до закінчення підготовчого засідання у справі (до початку розгляду справи, якщо підготовче засідання не проводиться) суддею, який розглядає справу, за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, про що постановляється відповідна ухвала.

Статтею 35 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

У разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом (стаття 242).

Враховуючи, що згідно ухвали суду від 04.12.2017 відбулася зміна складу суду, що має наслідком розгляд справи спочатку, відсутність визначення складу колегії суддів, а також з метою дотримання статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи одноособово, про що складено відповідний протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2018.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечили і просили відмовити у його задоволенні.

На підставі долученої до матеріалів справи відповідної заяви учасників справи, суд продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Державна аудиторська служба України на виконання пункту 2.6 Плану контрольно-ревізійної роботи на ІІ квартал 2016 року (зі змінами) провела ревізію фінансово-господарської діяльності ПАТ «Українська залізниця» та його філій за період з 21.10.2015 по 31.05.2016, за результатами якої складений акт ревізії №05-21/111 від 20.09.2016.

Так, серед порушень виявлених під час ревізії, останньою встановлено:

- на порушення статті 6 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, статей 6, 20, 24, 25 П(С)БО 9 «Запаси», пункту 3 П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 №817, внаслідок реалізації шпальної продукції Новомосковським ШПЗ за цінами, нижче фактичної собівартості, недоотримано доходів на загальну суму 5100233,58, чим завдано збитків Новомосковському ШПЗ на зазначену суму (55 Акта ревізії);

- на порушення вимог частини другої статті 3 Господарського кодексу України, вимог наказу Укрзалізниці «Про впорядкування розрахунків з послуг підсобно-допоміжного виробництва» від 30.01.2001 №53-Ц (зі змінами і доповненнями), п.5 П(С)БО 15 «

Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та пункту 3.1 Положення про виробничий підрозділ «Крюківський кар`єр» Філії «ЦУП» в частині здійснення господарської комерційної діяльності і отримання прибутку, пунктів 16, 25 П(С)БО 9 «Запаси» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, пункту 3 П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 №81, статті 6 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, внаслідок відпуску кар`єрами протягом періоду з 01.12.2015 по 31.05.2016 щебеневої продукції за цінами, нижче фактичної собівартості та нижче встановленого рівня рентабельності, втрачено доходів від відпуску щебеневої продукції, чим завдано збитків: Крюківському кар`єру - 5282649,70 грн, Пенізевицькому кар`єру - 1309093,57, Бехівському кар`єру - 25368,61 грн, Знам`янському кар`єру - 207962,02 грн, Клесівському кар`єру - 19245,85 грн, Хлистунівському кар`єру - 595746,45 грн (пункт 58 Акта ревізії).

Не погоджуючись із вищенаведеними висновками відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, є Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» №2939-ХІІ від 26.01.1993 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №2939-ХІІ).

Так, ч. 1 ст. 1 Закону №2939-ХІІ встановлено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно із підпунктом 3 пункту 3 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, серед основних завдань Держаудитслужби вказано, зокрема, здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.

При цьому, в силу пункту 7 вказаного Положення, Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Приписами частини першої статті 4 Закону №2939-ХІІ передбачено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

У свою чергу, частиною третьої статті 2 Закону №2939-ХІІ передбачено, що порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20.04.2006 (далі - Порядок №550), який визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання.

За змістом пункту 35 Порядку №550, результати ревізії оформляються актом. Виявлені допущені об`єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов`язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень (пункт 46 Порядку №550).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету підконтрольними установами та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Разом з тим, суд звертає увагу, що при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За таких обставин у органу фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Відтак, збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Державної аудиторської служби України та її територіальними органами, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених норм права викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №820/3534/16 за позовом Комунального підприємства «Харківський метрополітен» до Державної фінансової інспекції в Харківській області про визнання протиправним та скасування пункту вимоги, а також у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 1440/1820/18, від 10.12.2019 у справі № 808/6509/13-а та від 06.02.2020 у справі №826/3085/16.

У справі, що розглядається, поставлено питання про визнання протиправними та скасування викладених у пунктах 55 і 58 вимоги від 09.10.2016 № 05-14/810, що пов`язані із завданням необґрунтованої матеріальної шкоди (збитків).

Тобто, відповідачем у вказаних пунктах вимоги вказано на факт заподіяння збитків, зазначено їх розмір.

У той же час, враховуючи те, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, виходячи з того, що правильність обчислення збитків має перевірятись судом, який розглядає позов про їх стягнення, заявлені філією ПАТ «Укрзалізниця» позовні вимоги є передчасними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з моменту складення повного тексту

Суддя: Н.А. Добрівська