Справа № 480/10909/21
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про стягнення середнього заробітку та вихідної допомоги, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України всім співробітникам ГУ вручено відповідні попередження. Зокрема, відповідно до норм чинного законодавства позивача попереджено про наступне вивільнення за два місяці, а саме позивач з ним ознайомився 29.07.2021 та отримав один примірник. Отже, днем звільнення позивача із займаної посади є 29.09.2021, раніше цієї дати ГУ ДФС у Сумській області не збиралося звільняти позивача. Разом з тим з причин наступного працевлаштування позивачем прийнято рішення скоротити термін попередження, у зв`язку з чим ним подано рапорт від 26.08.2021 про звільнення з податкової міліції 31.08.2021. У зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби та її територіальних органів у ГУ ДФС залишено комісію з реорганізації в кількості 17 осіб. Після вивільнення співробітників Мінфіном та головним розпорядником доводяться щомісячні зміни до кошторису на 2021 рік та щомісячні зміни до плану асигнувань на 2021 рік включно на поточні видатки: оплата і нарахування на заробітну плату членам комісії. Видатки на інші потреби кошторисом не передбачені. Таким чином, у зв`язку з відсутністю надлишкових коштів на рахунках ГУ ДФС у Сумській області відповідач не може самостійно здійснити розрахунок з позивачем. Вважає, що відсутність фінансування видатків з Державного бюджету України на виплату всіх належних працівнику сум виключає вину ГУ ДФС у Сумській області. Також відповідач не погоджується з вимогою про стягнення вихідної допомоги, оскільки на день звільнення вислуга років позивача складала 04 роки 09 місяців 29 днів, тому позивач не набув права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих повноважень. Просив у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що дії відповідача не грунтуються на вимогах закону, а тому є протиправними.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що до 31.08.2021 позивач проходив службу в податковій міліції.
Наказом ГУ ДФС у Сумській області від 26.08.2021 № 124-о позивача звільнено 31.08.2021 зі служби у податковій міліції в запас Збройних Сил України за підпунктом "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 № 114 (через скорочення штатів) з посади заступника начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Сумській області (а.с.9).
Остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено 30.09.2021 (а.с.10,12).
Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд враховує таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Станом на день звільнення позивача зі служби правовий статус податкової міліції, її повноваження, порядок проходження служби в податковій міліції був визначений у Розділі XVIII-2 Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 353.1 ст. 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
На підставі п. 356.1 ст. 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" (далі Закон).
На підставі ч. 1 ст. 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 94 Закону поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
На підставі п. 357.1 ст. 357 Податкового кодексу України (чинного на час звільнення позивача зі служби) форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 вказаного Порядку грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з:
1) посадового окладу;
2) окладу за спеціальним званням;
3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення:
надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень;
доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук;
доплати за вчене звання;
4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення:
матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань;
допомоги для оздоровлення.
Матеріалами справи підтверджується, що при звільненні відповідач не виплатив позивачу належне йому грошове забезпечення. Заборгованість за нарахованим грошовим забезпеченням була виплачена 30.09.2021.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що невиплата звільненому працівникові усіх належних йому від підприємства, установи, організації сум є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
У спірних правовідносинах позивача звільнено зі служби в податковій поліції наказом Головного управління ДФС у Сумській області від 26.08.2021 № 124-о з 31.08.2021, але не проведено з ним усіх необхідних розрахунків при звільненні.
Разом з тим, Законом України "Про Національну поліцію" не врегульовано порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні поліцейського зі служби в поліції. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України, зокрема, на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за предмети однострою, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних правовідносин.
Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку за порушення строків виплати усіх належних при звільненні сум.
Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про відсутність правових підстав для такого стягнення. Порядок прийняття, проходження та звільнення зі служби в поліції врегульовано спеціальним законодавством. При цьому порядок проведення розрахунків при звільненні поліцейського, зокрема, строків проведення розрахунків, такими нормативними актами не врегульовано. У такому випадку підлягають застосуванню загальні норми Кодексу законів про працю України, якими врегульовано порядок проведення розрахунків при звільненні та встановлено відповідальність за несвоєчасний розрахунок. За таких обставин можливим та обгрунтованим є застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби в поліції, оскільки спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, що, у свою чергу, дасть змогу забезпечити рівність прав та принцип недискримінації у трудових відносинах.
Як уже зазначалося, остаточний розрахунок з позивачем проведено 30.09.2021.
Зважаючи на викладене, суд не враховує доводи відповідача про те, що з урахуванням відсутності коштів для виплати усіх належних позивачу сум грошового забезпечення, позивач не набув права на отримання цих сум у день звільнення зі служби в податковій міліції, оскільки виплата усіх належних працівникові при звільненні сум не поставлена в залежність від наявності бюджетних асигнувань на відповідні цілі, а відтак не може бути підставою позбавлення позивача визначеного законом права на отримання всіх належних при звільненні виплат.
Отже, за порушення законодавства про оплату праці, а також враховуючи встановлений судом факт протиправного ненарахування та невиплати в день звільнення належних позивачу сум грошового забезпечення, з ГУ ДФС у Сумській області на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок).
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У спірних правовідносинах позивача звільнено зі служби 31.08.2021, відповідно, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні має бути стягнуто до дня проведення розрахунку, тобто до 30.09.2021 (за 31 день затримки розрахунку).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Що стосується вимоги стягнути вихідну допомогу, суд зазначає, що за змістом статей 44, 47 КЗпП України у разі припинення трудового договору роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника виплатити йому вихідну допомогу.
Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.
При цьому звільнення працівника за власним бажанням має різний порядок та наслідки залежно від визначеної працівником причини звільнення.
Також суд не враховує твердження відповідача про відсутність у позивача права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 через недостатню вислугу років, оскільки вимогу про стягнення такої допомоги позивач не заявляв, відповідно, надавати правову оцінку такому обгрунтуванню у суду немає підстав.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах