Справа № 477/2235/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 477/2235/21

Головуючий І інстанції Семенова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 грудня 2021 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 14.12.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

09.11.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області із адміністративним позовом до Криворізького РУП ГУ НПУ в Дніпропетровській області, у якому просив скасувати постанову від 17.10.2021р. серії ЕАО №4912960 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 850 грн. за порушення ч.6 ст.121 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.10.2021р. інспектором взводу №3 роти №1 батальйону №1 ППП в м.Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Реутовим Д.О. винесено постанову серії ЕАО №4912960 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, за що накладено штраф в розмірі 850 грн. Позивач не згоден із оскаржуваною постановою, вважає її безпідставною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв дане адміністративне правопорушення, а відповідачем, в сврю чергу, всупереч вимогам ст.ст.245,280 КУпАП, при винесенні спірної постанови не було належним чином з`ясовано чи дійсно вчинено дане адміністративне правопорушення, та чи наявна саме його вина у вчиненні такого правопорушення.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову від 17.10.2021р. серії ЕАО №4912960 ППП в м.Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області інспектора лейтенанта поліції Реутова Д.О. за ч.6 ст.121 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі - 850 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду 1-ї інстанції, ДПП 31.01.2022р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, у зв`язку із чим просило скасувати рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14.12.2021р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, як таких, що заявлені до неналежного відповідача.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

21.02.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2022р. ДПП продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, надавши 10 (десять) днів з дня припинення або ж скасування воєнного стану.

17.05.2022р. враховуючи, що вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху були виконані апелянтом, ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДПП та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач, належним чином повідомлений про апеляційний розгляд даної справи, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги ДПП, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

17.10.2021р. інспектором взводу №3 роти №1 батальйону №1 ППП в м.Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Реутовим Д.О. винесено постанову серії ЕАО №4912960 про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.6 ст.121 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 850 грн.

Так, згідно з вказаною постановою, 17.10.2021р. о 00.11 год. на автодорозі Н-11 в м.Кривий Ріг позивач керував транспортним засобом з напівпричепом «Floor», д.н.з. « НОМЕР_1 », на якому в темну пору доби не був освітлений державний номерний знак, чим порушив вимоги п.2.9 в ПДР України, а саме заборону керувати транспортним засобом, неосвітленим (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутим.

Не погоджуючись із правомірністю винесеної відповідачем постанови від 17.10.2021р., позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірного рішення відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими та не заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Даним конституційним положенням кореспондує ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII.

Відповідно до ст.ст.1,13 Закону №580-VIII, поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23, п.1 ч.1 ст.35 цього ж Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив ПДР.

Так, порядок дорожнього руху на території України, згідно із Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-ХІІ, визначають «Правила дорожнього руху» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями).

У силу положень ч.5 ст.14 Закону №3353-ХІІ, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом п.п.1.3, 1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп.2.9(в) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з розділом І «Загальні положення» ПДР України, недостатня видимість - це видимість дороги в напрямку руху менше 300 м в сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо, а темна пора доби - це частина доби від заходу до сходу сонця.

За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У силу вимог ч.6 ст.121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у т.ч. з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 30.2 ПДР України передбачені вимоги до номерних знаків транспортних засобів та закріплено, що на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у визначених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. При цьому, забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір та розміщення номерних знаків, окрім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення чи закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Таким чином, керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком (у темну пору доби), за наявності всіх інших необхідних ознак складу правопорушення, становить собою окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений положеннями ч.6 ст.121 КУпАП.

До того ж, у розумінні вимог ПДР України, притягнення до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП можливе лише у разі повної неосвітленості номерних знаків транспортного засобу.

У той же час, надаючи оцінку рішенню суду 1-ї інстанції у межах вимог та доводів апеляційної скарги ДПП, судова колегія зосереджує увагу на тому, що у відповідності до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин із метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у процесуальній нормі ч.1 ст.2 КАС України термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

У свою чергу, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Згідно зі ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (їх посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Положеннями ст.222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, ПДР, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема ч.6 ст.121 цього Кодексу).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Із системного аналізу вказаних вище норм, колегія суддів доходить висновку, що розгляд справ про адміністративне правопорушення, зокрема, передбачене у ч.6 ст.121 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

За приписами ч.1 ст. 17 цього Закону, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до п.7-1 ч.2 ст.255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.ст.222-244-20 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Положеннями ч.1 ст.288 КУпАП регламентовано порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Так, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (посадовій особі) або ж в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, із особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.6 ст.121 КУпАП, інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені ДПП та її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори та управління не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, положеннями ст.222 КУпАП і покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені ч.6 ст.121 КУпАП.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.ст.222-244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з даним органом у трудових відносинах та від імені останнього здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 26.12.2019р. у справі №724/716/16, від 17.06.2020р. у справі №127/6881/17 та від 22.03.2021р. у справі №629/1683/17, яка, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що органом Національної поліції, у даному випадку, є Департамент ПП, від імені якого і діяв інспектор взводу №3 роти №1 батальйону №1 ППП в м.Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенант поліції Реутов Д.О., який, відповідно, є посадовою особою саме патрульної поліції в м.Кривий Ріг Управління ПП в Дніпропетровській області ДПП (т.б. цей інспектор не входить до складу Криворізького РУП ГУ НПУ в Дніпропетровській області) і уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Втім, Департамент ПП, як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді адміністративної справи як 2-й відповідач (співвідповідач) судом першої інстанції залучений не був, і заміну неналежного відповідача судом проведено також не було.

Таким чином, позивачем, в даному випадку, було заявлено позов до неналежного відповідача - Криворізького РУП ГУ НПУ в Дніпропетровській області (який, до того ж, як свідчать матеріали справи, не отримував ні копії позову, ні ухвалу про відкриття провадження та відповідно, не подавав письмовий відзив), тоді як належним відповідачем у даній справі є саме Департамент ПП, який і є належним суб`єктом владних повноважень, від імені якого інспектором ПП і була винесена оскаржувана постанова.

Окрім того, колегія суддів вказує, що відповідно до ч.3 ст.48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Таким чином, визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Разом із тим, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна ж відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Проте, суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримався та, вирішуючи спір про скасування спірної постанови, фактично пред`явлений позивачем до Криворізького РУП ГУ НПУ в Дніпропетровській області, не з`ясував хто ж саме є належним відповідачем у цій справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.09.2020р. у справі №742/2298/17, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями, щодо вирішення питань про залучення належного відповідача та/або співвідповідача у даній справі. Відтак, на вказаній стадії колегія суддів позбавлена процесуальної можливості усунути виявлені недоліки при розгляді справи в суді першої інстанції. Також, колегією суддів враховано, що суд апеляційної інстанції не наділений на вказаній стадії повноваженнями щодо направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо залучення належного відповідача та вирішення адміністративного позову відносно вказаного відповідача.

Аналогічний висновок відносно застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 28.11.2019р. у справі №826/12172/18 та від 18.06.2020р. у справі №824/245/19-а, який має бути врахований судом.

З огляду на викладені обставини та з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що судом першої інстанції розглянуто справу за позовом, що заявлений до неналежного відповідача, та з врахуванням відсутності у суду апеляційної інстанції можливості замінити його належним відповідачем, колегія суддів доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Отже, доводи апеляційної скарги є суттєвими та свідчать про невірне застосування судом 1-ї інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Водночас, колегія суддів зважає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідними позовними вимогами до ДПП.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду 1-ї інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неправильне тлумачення закону, призвели до розгляду справи по суті без залучення до такого розгляду належного відповідача, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 грудня 2021 року - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 16.09.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко