Справа № 200/11930/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року справа №200/11930/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 р. (повне судове рішення складене 13 січня 2022 року) у справі № 200/11930/21 (головуючий І інстанції суддя Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 14.09.2021 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Донецької обласної прокуратури, в яких просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 200/7541/20-а, в частині поновлення його на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, за період з 23.12.2020 до 09.08.2021;

- стягнути з Донецької обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 200/7541/20-а, в частині поновлення його на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, за період з 23.12.2020 до 09.08.2021 у сумі 104 876,10 грн. (а.с. 1-4).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі № 200/11930/21 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а, допущеного до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області з 28 жовтня 2020 року.

Стягнуто з Донецької обласної прокуратури (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, буд. 6, ) на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а, допущеного до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області з 28 жовтня 2020 року, за період з 23.12.2020 року по 09.08.2021 року включно, в сумі 104 876 (сто чотири тисячі вісімсот сімдесят шість) гривень 10 копійок, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів (а.с. 168-171).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив постановити нове рішення, яким за вимогами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо несвоєчасного виконання рішення суду провадження закрити, а у задоволенні решти вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 200/7541/20-а позивача поновлено на рівнозначній посаді в Донецькій обласні прокуратурі з 28.10.2020. Також, з Донецької обласної прокуратури на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2020 до 22.12.2020 у розмірі 119 680,44 грн. Рішення суду першої інстанції у частині поновлення на посаді з 28.10.2020 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 у вказаній справі апеляційні скарги Донецької обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволені частково, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 змінено в резолютивній частині щодо найменування посади, на яку має бути поновлено «в Донецькій обласній прокуратурі на рівнозначній посаді» на «в прокуратурі Донецької області», в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Позивачем не надано жодних допустимих доказів про відмову роботодавця виконувати рішення суду та його умислу, спрямованого на такі дії чи бездіяльність.

Позивача 01.12.2020 наказом Донецької обласної прокуратури від 30.11.2020 призначено на посаду державної служби. Відповідно до діючого законодавства, одна й таж особа не може обіймати посаду прокурора та посаду державного службовця в одному органі, оскільки суміщення посад заборонено Законами України «Про прокуратуру», «Про запобігання корупції».

Позивачем жодної заяви про розірвання контракту (звільнення) та поновлення на посаді прокурора після винесення рішення суду до відповідача подано не було. Лише 05.08.2021 позивач подав до відповідача заяву про звільнення з посади головного спеціаліста за власним бажанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Донецької обласної прокуратури від 26 жовтня 2020 року № 1472-к, з посиланням на статтю 11, пункт 2 частини 2 статті 41 Закону України «Про прокуратуру», підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», позивача звільнено з посади начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури з 27 жовтня 2020 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 200/7541/20-а позовні вимоги позивача до Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 22 від 16 липня 2020 року Кадрової комісії № 10 «Про неуспішне проходження прокурором атестації, а саме - начальником відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області ОСОБА_1 атестації за результатами співбесіди».

Визнано протиправним та скасовано наказ Донецької обласної прокуратури № 1472-к від 26 жовтня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Поновлено ОСОБА_1 в Донецькій обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, з 28 жовтня 2020 року.

Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2020 року по 22 грудня 2020 року в сумі 119680,44 грн., з вирахуванням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Постанову в частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання (а.с. 7-26).

Постановою суду апеляційної інстанції від 06.07.2021 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а - змінено. В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а змінено слова «в Донецькій обласній прокуратурі на рівнозначній посаді» на слова «в прокуратурі Донецької області». В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а - залишено без змін (а.с. 27-43).

У відповідності до листів відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15 та 18 березня 2021 року останні повідомили стягувача (позивача у справі) про перебування на виконанні у відділу виконавчого провадження № 64327661 з примусового виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а. Разом з тим, зазначено, що, оскільки боржником рішення суду не виконано, 02.03.21 та 12.03.21 державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафу на Донецьку обласну прокуратуру у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 44, 45).

Наказом Донецької обласної прокуратури № 2189-к від 10.08.2021 року скасовано наказ Донецької обласної прокуратури № 1472-к від 26.10.2020 року про звільнення позивача з посади начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області. Поновлено позивача на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області з 28.10.2020 року. Підстава: заява ОСОБА_1 , рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а, постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 року у справі № 200/7541/20-а, постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2020 року (а.с. 120).

Позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо виконання рішення суду про поновлення його на роботі, як таку, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

За визначенням ч. 1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За змістом ч.ч. 1, 7 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Ст. 236 КЗпП України унормовано, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки

За приписами ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону № 1404 рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стаття 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Таким чином, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

За ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

В постанові від 12.06.2019 у справі № 826/18436/16 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

З аналізу правових норм, що застосовуються до спірних правовідносин, слідує, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок виявляється у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі № 200/7541/20-а виконано виданням наказу № 2189-к від 10.08.2021 року про поновлення позивача на попередній посаді.

Отже, відповідач допустив затримку виконання рішення суду, що тягне за собою обов`язок роботодавця виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України суд врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.12.2020 року у справі № 807/2434/15.

Суд відхиляє доводи апелянта в якості підстави невиконання рішення суду про те, що позивач звертався до відповідача із відповідними заявами, оскільки норми КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, у разі якщо працівник не вчинив додаткових дій, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Суд вважає, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується не з часу набуття ним законної сили (як це передбачено для переважної більшості судових рішень), а негайно з часу його проголошення (постановлення).

Аналогічна правова позиція визначена Верховним Судом в постановах від 09.02.2018 року у справі № П/811/218/14, від 16.02.2018 року у справі № 807/2713/13-а.

Відповідно до ч. 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно положень «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.)

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки про середньомісячну заробітну плату від 01.10.2021 року № 21-85-1063 останніми 2 календарними місяцями, які передували звільненню позивача, є серпень та вересень 2020 року. Середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення складає 676,62 грн. (а.с. 83).

Кількість робочих днів за період з 23 грудня 2020 року по 09 грудня 2021 року складає 155 днів відповідно: грудень 2020 року - 6 робочих днів, січень 2021 року - 19 робочих днів, лютий 2021 року - 20 робочих днів, березень 2021 року - 22 робочих дні, квітень 2021 року - 22 робочих дні, травень 2021 року - 18 робочих днів, червень 2021 року - 20 робочих днів, липень 2021 року - 22 робочих дні, серпень 2021 року - 6 робочих днів.

Таким чином, відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за 155 робочих дні в сумі 104 876,10 грн. (155 х 676,62), про що вірно зазначено судом першої інстанції.

З вказаної суми слід відрахувати податки, збори та інші обов`язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, суд апеляційної інстанції вирішив, що суд першої інстанції правильно вирішив справу, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 р. у справі № 200/11930/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв