Справа № 320/3559/22
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року № 320/3559/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення інваліда війни;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення встановленого зразка;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 42550,00 грн.;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є особою з інвалідністью третьої групи, має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, та мав би право на пільги для осіб з інвалідністю внаслідок війни, якщо б відповідач протиправно не відмовив йому у визнанні статусу у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач правом на надання відзиву не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується відповідним посвідчення серії НОМЕР_1 , виданим 09.01.2020.

Позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії ААВ (номер не читабельний), виданим 08.11.2017.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці, що підтверджується відповідним посвідчення серії НОМЕР_2 , виданим 05.08.2021.

Вказані посвідчення є безтерміновими.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, місце проживання ОСОБА_1 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 у період з 07.10.2010 по 17.03.2017.

26.07.2021 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області із заявою, в якій просив видати йому посвідчення і нагрудний знак особи з інвалідінстю внаслідок війни.

Відповідач відмовив позивачу в наданні статусу інваліда війни, мотивуючи відмову тим, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни видається управлінням соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Внаслідок вищезазначеного, рекомендовано позивачу перш за все звернутись до органу реєстрації, після здійснення реєстрації - до органу соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання.

26.08.2021 позивач звернувся до Міністерства у справах ветеранів України щодо неправомірності відмови Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області у видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

У відповідь на звернення позивача, міністерство повідомило, що дії Управління щодо відмови у видачі позивачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідають вимогам чинного законодавства.

У подальшому позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Стаття 4 Закону № 3551-ХІІ визначає, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни регулює Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі Положення № 302).

Згідно з пунктом 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Лист талонів на право одержання учасниками бойових дій та особами з інвалідністю внаслідок війни проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості є документом, на підставі якого надається право на пільговий проїзд зазначеним особам згідно з пунктом 17 частини першої статті 12, пунктом 21 частини першої статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Пунктом 7 Положення № 302 встановлено, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Листи талонів на право одержання ветеранами війни проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості видають: особам з інвалідністю внаслідок війни - орган соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина (пункт 71 Положення № 302).

Згідно з пунктом 11 Положення №302 якщо посвідчення стало непридатним було втрачене або змінилися особисті дані (прізвище, ім`я та по батькові (у разі наявності), то за заявою ветерана війни чи іншої особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається нове посвідчення у порядку, визначеному пунктом 7 цього Положення.

Пунктом 121 Положення №302 встановлено, що особам, які мають право на отримання кількох посвідчень відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається лише одне посвідчення за їх вибором.

Ветеранам війни, яким одночасно встановлено правовий статус згідно із статтею 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається одне посвідчення за їх вибором, в якому робиться відмітка про встановлення іншого правового статусу.

Посвідчення осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників війни та прирівняних до них осіб, видані відповідними органами СРСР, союзних республік, які існували на його території, України та інших незалежних держав, що утворились на його території, за зразками, які діяли на 1 січня 1992 р., залишаються на збереженні у ветеранів війни (п. 13 Положення №302).

З аналізу наведених норм вбачається, що виданню нового посвідчення, листів талонів на право одержання ветеранами війни проїзних документів (квитків), передує звернення особи до органу соціального захисту населення із відповідною заявою за місцем своєї реєстрації.

Судом встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 у період з 07.10.2010 по 17.03.2017.

Крім того, судом встановлено, що у позивача є посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, копія якого наявна в матеріалах справи.

За таких обставин, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідача.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.