Справа № 360/359/21
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року

м. Київ

справа №360/359/21

адміністративне провадження № К/9901/33250/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Стрелець Т.Г., Стеценка С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу справу № 360/359/21

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 (прийняте судом у складі судді Борзаниця С.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2021 (ухвалену судом у складі: головуючого судді Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В.), -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі-відповідач, Міноборони України), у якому позивач просив:

-визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення Міноборони України від 23.07.2020 № 102, виражене у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у відповідності до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України № 3917-VI від 11.11.2011), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР у період з 11.10.1982 по 03.02.1985, проходив військову службу та приймав участь у бойових діях в республіці Афганістан у період з 25.12.1982 по 03.02.1985 у складі діючої армії. 09.11.2012 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлена III група інвалідності з 09.11.2012 внаслідок поранення, контузії, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на строк до 01.12.2013. При повторному огляді МСЕК позивачу було підтверджено III групу інвалідності. При цьому, одноразова грошова допомога, інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства у зв`язку з встановленням III групи інвалідності позивачу не призначалися і не виплачувалися. 07.11.2017 за результатами повторного огляду МСЕК позивачу встановлено II групу інвалідності з 01.11.2017 внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, до 01.12.2018. При повторному огляді МСЕК позивачу підтверджено II групу інвалідності з 01.12.2018 внаслідок поранення, контузії, захворювання, так, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, безстроково. У зв`язку з встановленням позивачу II групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. 23.07.2020 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають діючому законодавству України, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час встановлення позивачу інвалідності вперше у 2012 році на законодавчому рівні не було передбачено строків реалізації права на одноразову грошову допомогу.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2021 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 змінено.

Абзац третій резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 викладено в наступній редакції: «Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України від 11.11.2011 №3917-VІ, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499».

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 залишено без змін.

Погоджуючись частково із висновками суду першої інстанції та змінюючи рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2021, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час встановлення позивачу інвалідності вперше в 2012 році на законодавчому рівні не було передбачено строків реалізації права на одноразову грошову допомогу. Водночас, суд апеляційнї інстанції зазачив, що зі змісту оскаржуваного рішення Міноборони України вбачається, що останнє не надавало оцінку правовому статусу позивача, зокрема, щодо виду військової служби, яку проходив позивач, строку настання інвалідності, «комплектності» поданих позивачем задля отримання допомоги документів тощо, через що висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання Міноборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу на час встановлення йому ІІ групи інвалідності (01.11.2017) є помилковим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій зазначив, що оскаржувані судові рішення не відповідають правовій позиції Верховного Суду, які висловлені у постановах судом першої та апеляційної інстанції застосованому норму права без урахування правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17, від 20.11.2018 у справі № 820/1835/18, від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18, від 13.06.2019 у справі № 816/2213/18, від 10.07.2019 у справі № 2040/7881/18, від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19, від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957.

Позивач надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого заперечує проти задоволення скарги, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Верховного суду (у складі головуючого судді ОСОБА_2., суддів Стародуба О.П., Шарапи В.М.) від 27.10.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міноборони України.

У зв`язку з виведенням судді Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді ОСОБА_2 зі складу судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Тацій Л.В.- головуючий суддя, судді: Стрелець Т.Г., Стеценка С.Г.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

В період з 25.12.1982 по 03.02.1985 позивач проходив військову службу та брав участь у бойових діях в республіці Афганістан, що підтверджено військовим квитком, довідкою Сєвєродонецького міського військового комісаріату від 13.11.2012 № 265 та не заперечується сторонами.

У 1984 році позивач отримав поранення, контузію, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні (ДРА), де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 328385 від 12.12.2012 Луганської обласної МСЕК №2 з 09.11.2012 позивачу вперше встановлена III група інвалідності, яка зумовлена пораненнями, контузією, захворюванням, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Відповідно до висновку фахівця у галузі судово-медичної експертизи від 11.04.2012 зазначені поранення у позивача могли бути отримані в період бойових дій на території Демократичної Республіки Афганістан, тобто в зазначений строк.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, трав, каліцтв (протокол від 25.04.2012 № 795) множинні вогнепальні осколкові поранення рядового запасу ОСОБА_3 , 1964 року народження, наслідки яких рубці шкіри в ділянці правої брови, передньої правої гомілки у середній третині, які у подальшому призвели до розвитку залишкових явищ після перенесеної контузії головного мозку, у вигляді післякантузійної енцефалопатії ІІІ ст. з правобічними пірамідними знаками, емоційною лабільністю, підвищеною реактивністю, післяконтузійного церебрального аранхоідиту з лікворо-циркуляторними розладами, центральної вестибулярної дисфункції ІІ-ІІІ ст:, поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії».

07.11.2017 за результатами повторного огляду МСЕК позивачу встановлено II групу інвалідності з 01.11.2017 внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, до 01.12.2018.

При повторному огляді МСЕК позивачу підтверджено II групу інвалідності з 01.12.2018 внаслідок поранення, контузії, захворювання, так, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, безстроково.

У зв`язку з встановленням позивачу II групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивач 26.05.2020 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.

23.07.2020 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги.

Рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги мотивоване тим, що статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2012 році та в 2018 році, та положеннями Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 і постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Позивачу інвалідність встановлено понад 3-місячний термін. Згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Зміна групи інвалідності у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.

Предметом спору у цій справі є оцінка дій Міністерства оборони України щодо призначення позивачеві одноразової грошової допомоги у відповідності до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України № 3917-VI від 11.11.2011), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17 відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №276/322/17 (№К/9901/2174/17), відповідно до якого військовослужбовці строкової військової служби мають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у разі встановленні їм інвалідності, незалежно від часу її настання, та сформулював наступний висновок:

« <…> частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає».

Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.

Колегія суддів зазначає, що оскільки, позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 28 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.

Щодо зміни групи інвалідності, її причини ступеня втрати працездатності понад дворічний термін.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа №760/11440/17), 30.09.2019 (справа №825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII:

«<…>(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після)».

Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.

Застосовуючи цей висновок до обставин справи, Суд звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся 01.11.2017, а первинно інвалідність ІІІ групи встановлено 09.11.2012. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що є підставою для скасування судових рішень повністю та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову, що передбачено частинами першою та другою статті 351 КАС України.

Керуючись статтями 345, 351, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2021 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді: С.Г. Стеценко

Т.Г. Стрелець