Справа № 380/25191/21
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

за участю:

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

від позивача не прибув,

від відповідача ОСОБА_1 ,

від третьої особи 1 ОСОБА_2 ,

третя особа 2 ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Львівська міська рада, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про скасування рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій та припису.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» (далі позивач, ЛМКП «Айсберг») з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області (далі відповідач, ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області), в якій просить:

- скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області №34 від 06.12.2021 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін;

- скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області №24/21 від 06.12.2021 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін;

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 28.12.2021 позовну заяву залишено без руху.

Позивач у встановлений строк недоліки позову усунув належним чином.

Ухвалою від 11.02.2022 суд відкрив спрощене позовне провадження у справі.

Вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення та припис позивач вважає протиправними та такими, що підлягають, з огляду на те, що зростання тарифів зумовлено зростанням їх основних складових, зокрема, розміру мінімальної заробітної плати та відповідно сум відрахувань, вартості на товарно-матеріальні цінності, паливно-мастильні матеріали, енергоносії внаслідок чого виникла невідповідність діючих тарифів фактичним витратам на надання послуги з управління будинком. У зв`язку з цим з метою належного функціонування підприємства виникла необхідність приведення тарифів до економічно обґрунтованого рівня.

Позивач зазначає, що із введенням в дію 10.06.2018 Закону України від 09.11.2017 №2189-VІІІ Про житлово-комунальні послуги суттєво змінилася система взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг і такої послуги як утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не передбачено. Натомість визначено послугу з управління багатоквартирним будинком, яка визначається за згодою сторін, і не підлягає державному регулюванню. Отже, з 10.06.2018 виконавчий орган Львівської міської ради позбавлений повноважень щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. При цьому позивач вказує, що відповідно до статей 10, 12 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін. Позивач зазначає, що при визначенні тарифів на оплату житлово-комунальних послуг комунальне підприємство керується ст.ст. 10, 11 Закону України Про ціни та ціноутворення, ст.ст. 189, 190 Господарського кодексу України відповідно до яких суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни. Також позивач зазначає, що норма ст. 20 Закону України Про ціни та ціноутворення передбачає відповідальність за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих, а не вільних цін. Тому висновок відповідача про отримання позивачем необґрунтованої виручки, на переконання позивача, є помилковим.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказує, що проведеною перевіркою позивача встановлено, що позивачем допущено порушення порядку застосування державних регульованих цін тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій. Відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що підприємство у спірний період надавало послугу з управління багатоквартирним будинком, яка визначається за згодою сторін, і не підлягає державному регулюванню, є необґрунтованими, оскільки під час перевірки встановлено, що мешканцями будинку по АДРЕСА_1 з ЛМКП Айсберг договори про надання послуг з управління багатоквартирним будинком не укладалися. Відповідач вважає, що при прийнятті оскаржуваних рішення та припису він діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих йому повноважень.

Ухвалою без виходу до нарадчої кімнати від 11.05.2022 суд задовольнив клопотання відповідача та залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Львівську міську раду.

Ухвалою без виходу до нарадчої кімнати від 14.09.2022 суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 .

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Представник ЛМР та залучений до участі у справі ОСОБА_3 також проти задоволення позовних вимог заперечили.

Позивач явку представника не забезпечив; подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Вирішуючи питання про продовження розгляду справи за вказаних обставин суд керувався тим, що завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Враховуючи передбачені КАС України строки розгляду адміністративних справ, беручи до уваги приписи ст. 119 КАС України, дослідивши обсяг наявних у справі доказів, зважаючи на те що провадження справі було відкрито 11.02.2022, суд дійшов висновку, що розгляд справи можна продовжити за наявними матеріалами.

Суд дослідив матеріали справи, з`ясував фактичні обставини, заслухав доводи сторони відповідача і пояснення третіх осіб, та-

в с т а н о в и в :

Відповідно до наказу Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області №3824-АГ від 23.11.2021 та направлення №3384 від 23.11.2021 у період з 24.11.2021 по 02.12.2021 відповідачем проведено позапланову перевірку Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» з питань дотримання вимог порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (тарифів).

За результатами проведеної перевірки складено акт №33/3384-ПЗ від 30.11.2021, в якому встановлено, що ЛМКП Айсберг за період 01.11.2020 - 01.11.2021 застосовані завищені тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а саме:

- у період з 01.11.2020 - 01.07.2021 застосовано тариф в частині постійних складових тарифу у розмірі - 3,41 грн./м.кв.) замість встановленого рішенням ЛМР від 09.02.2018 №121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій - 2,02 грн/м.кв., внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за вищевказаний період у розмірі - 11898,66 грн., в т.ч. по кв. 16 - 1377,54 грн.;

- у період з 01.07.2021-01.11.2021 застосовано тариф в частині постійних складових тарифу у розмірі - 4,29 грн./м.кв., замість встановленого рішення ЛМР від 09.02.2018 №121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій - 2,02 грн./м.кв., внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за вищевказаний період у розмірі - 9708,36 грн., в т.ч. по кв.16 - 1123,97 грн.

У вказаному акті зроблено висновок про порушення ЛМКП Айсберг ст. 20 Закону України Про ціни і ціноутворення, а саме внаслідок порушення вимог рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №121 09.02.2018 Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 31.05.2011 №561 допущено застосування завищених тарифів за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, що призвело до зайвого нарахування плати мешканцям будинку по АДРЕСА_1 та одержання необґрунтованої виручки за період 01.11.2020 - 01.11.2021 у розмірі 21607,02 грн.

На підставі акта перевірки №33/3384-ПЗ від 30.11.2021 Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області винесено:

- рішення №34 від 06.12.2021, а саме: вилучено у ЛМКП «Айсберг» в дохід державного бюджету штраф у сумі 21607,02 грн. та зобов`язано ЛМКП «Айсберг» повернути споживачам суму необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 21607,02 грн.;

- припис №24/21 від 06.12.2021, яким зобов`язано ЛМКП «Айсберг» здійснити перерахунок зайво нарахованої плати за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій мешканцям будинку по АДРЕСА_1 за період 01.11.2020-01.11.2021 у розмірі 21 607,02 грн. (в т.ч. в рішенні сума 21607,02 грн.) та забезпечити нарахування плати мешканцям за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №121 від 09.02.2018 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 31.05.2011 №561 до укладення з ними договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Вважаючи рішення та припис контролюючого органу протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади цінової політики і відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення визначає та регулює Закон України від 01 червня 2012 року № 5007-VI Про ціни і ціноутворення (далі Закон №5007).

Відповідно до статті 1 Закону № 5007:

- встановлення ціни - затвердження (фіксація) рівня ціни;

- застосування ціни - продаж (реалізація) товару за встановленою ціною;

- продаж (реалізація) - господарська операція, під час якої здійснюється обмін товару на виражений у грошовій формі еквівалент або інший вид компенсації його вартості;

- товар - продукція, роботи, послуги, матеріально-технічні ресурси, майнові та немайнові права, що підлягають продажу (реалізації).

Згідно з ст. 6 Закону №5007 органи місцевого самоврядування забезпечують реалізацію державної цінової політики у межах повноважень, визначених законом.

Частиною 1 ст. 10 Закону №5007 визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

Вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін (ст.11 Закону №5007).

Державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку (абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону №5007).

За змістом ст. 13 Закону №5007 державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання, зокрема, фіксованих цін.

Частиною 1 ст. 16 Закону №5007 визначено, що органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є:

- центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами;

- інші органи, визначені законом.

Відповідно до п.п. 1, 5, 6, 7 ст. 18 Закону №5007 уповноважені органи мають право:

- проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки: достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін;

- вимагати від суб`єктів господарювання, що перевіряються, усунення виявлених порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- надавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Правовий статус Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів визначено Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667 (далі Положення №667).

Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема, з контролю за цінами (п.п. 1, 3 Положення №667).

Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (підпункт 11 пункту 4 Положення № 667).

Абзацом 1 п. 7 Положення 667 встановлено, що Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Отже, Держпродспоживслужба є уповноваженим органом, який здійснює державний контроль (нагляд) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, а також державне спостереження у сфері ціноутворення.

Частиною 2 ст. 16 Закону №5007 визначено, що повноваження та порядок діяльності уповноважених органів, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють державний контроль (нагляд) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення, визначаються цим Законом, Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та іншими законами.

Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 №877-V (далі Закон №877) визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до ст. 1 Закону №877:

- державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;

- заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Однією з підстав для здійснення позапланових заходів відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №877 є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 6 Закону №877 перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

Згідно з ч. 6 ст. 7 Закону №877 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

У разі створення суб`єктом господарювання перешкод органу державного нагляду (контролю) чи його посадовим особам при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) в акті обов`язково зазначається опис дій чи бездіяльності, що призвели до створення таких перешкод, з посиланням на відповідні норми закону.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі-підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Суд з`ясував, що проведеною позаплановою перевіркою позивача щодо формування та застосування тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій по будинку на АДРЕСА_1 встановлено, що ЛМКП Айсберг за період: березень 2020 року, з 01.11.2020 по 01.11.2021 застосувало завищені тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а саме:

- у період з 01.11.2020 - 01.07.2021 застосовано тариф в частині постійних складових тарифу у розмірі - 3,41 грн./м.кв.) замість встановленого рішенням ЛМР від 09.02.2018 №121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій - 2,02 грн/м.кв., внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за вищевказаний період у розмірі - 11898,66 грн., в т.ч. по кв. 16 - 1377,54 грн.;

- у період з 01.07.2021-01.11.2021 застосовано тариф в частині постійних складових тарифу у розмірі - 4,29 грн./м.кв., замість встановленого рішення ЛМР від 09.02.2018 №121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій - 2,02 грн./м.кв., внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за вищевказаний період у розмірі - 9708,36 грн., в т.ч. по кв.16 - 1123,97 грн.

У позовній заяві позивач зазначеної обставини не заперечує, натомість, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо підвищення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій вказує, що зростання тарифів зумовлено зростанням їх основних складових, зокрема, розміру мінімальної заробітної плати та відповідно сум відрахувань, вартості на товарно-матеріальні цінності, паливно-мастильні матеріали, енергоносії внаслідок чого виникла невідповідність діючих тарифів фактичним витратам на надання послуги з управління будинком. У зв`язку з цим з метою належного функціонування підприємства виникла необхідність приведення тарифів до економічно обґрунтованого рівня.

Вказані твердження суд оцінює критично, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 10 Закону №2189 визначено, що вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Відповідно до акта перевірки №33/3384-ПЗ від 30.11.2021 та доказів наявних у справі, на момент проведення перевірки мешканцями будинку по АДРЕСА_1 з ЛМКП Айсберг договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком не укладався. Споживачам зазначеного будинку підприємство надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, тарифи на які є регульованими, та в частині постійних складових тарифів базовий тариф встановлені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №561 31.05.2011 Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку (зі змінами, внесеними рішенням №121 від 09.02.2018).

Частиною 3 ст. 12 Закону №5007 передбачено, що зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін.

Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв`язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Таким чином, повноваженнями на зміну державних регульованих цін наділені органи, які відповідно до Закону №5007 здійснюють державне регулювання цін.

Згідно з ст. 13 Закону №5007 державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування.

З вказаних норм слід виснувати, що суб`єкти господарювання, до яких належить й позивач у цій справі, не наділені повноваженнями самостійно змінювати державні регульовані ціни навіть у тому випадку, коли їх застосування стає економічно необґрунтованим.

Водночас ст. 15 Закону №5007 передбачено, що Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Встановлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Враховуючи зазначену норму Закону №5007, позивач не був позбавлений права оскаржити у судовому порядку встановлення виконавчим комітетом Львівської міської ради тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, якщо вважав, що їх розмір є нижчим від економічного обґрунтованого, а джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не визначено.

Однак доказів такого оскарження позивачем у судовому порядку рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №561 від 31.05.2011 Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку (зі змінами, внесеними рішенням №121 від 09.02.2018) до суду не надано.

Твердження позивача про те, що з набранням чинності Законом №2189 виконавчий орган Львівської міської ради позбавлений повноважень щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно з абз. 1 п. 3-1 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2189 договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Суд наголошує, що на момент проведення перевірки позивача договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між ЛМКП Айсберг та співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 не був укладений, натомість позивачем надавались послуги споживачам з утримання будинків та прибудинкових територій, тарифи на які, як зазначено вище, є регульованими та встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради.

Аргументи позивача про те, що, беручи до уваги відсутність в Законі №2189 положень про обов`язкове укладення договору на надання житлово-комунальних послуг та на встановлення цін (тарифів) за їх надання у письмовій формі, враховуючи норми цивільного законодавства, зміст правочину щодо наданих житлово-комунальних послуг зазначається підприємством у помісячних квитанціях на оплату цих послуг, що й підтверджує укладення між підприємством, як надавачем послуг, і їх споживачами правочину в письмовій формі, не можуть враховуватися судом з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуги; 6) порядок оплати послуги; 7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

Частиною 4 ст. 12 Закону №2189 встановлено, що порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 15 Закону №2189 договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №2189 управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Аналіз вказаних приписів Закону №2189 дає підстави для висновку, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком обов`язково укладається в письмовій формі та має містити всі істотні умови договору, визначені частиною третьою ст. 12 Закону №2189. При цьому, такий договір укладається згідно з типовим договором, затвердженим Кабінетом Міністрів України або іншим уповноваженим законом державним органом. Викладення змісту правочину щодо наданих житлово-комунальних послуг у помісячних квитанціях на оплату цих послуг та підтвердження таким чином укладення відповідного договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, як зазначає позивач, Законом №2189 не передбачено.

Покликання позивача на те, що він як суб`єкт господарювання під час провадження господарської діяльності використовує вільні ціни суд, виходячи з фактичних обставин цієї справи, відхиляє, оскільки договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що відповідно до ст. 10 Закону №2189 надає можливість застосовувати вільні ціни, позивачем на момент проведення перевірки укладено не було. А надання послуг споживачам з утримання будинків та прибудинкових територій передбачає використання позивачем тарифів, які, як зазначено вище, встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради, тобто, є регульованими.

Твердження позивача про те, що норма ст. 20 Закону №5007 передбачає відповідальність за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих, а не вільних цін. Тому, висновок відповідача про отримання позивачем необґрунтованої виручки є помилковим, суд до уваги не бере, позаяк під час надання послуг споживачам з утримання будинків та прибудинкових територій за відсутності укладеного з такими споживачами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком у позивача був обов`язок використовувати тарифи (ціни) на такі послуги, які є регульованими, а не вільними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи позивач не спростував висновків відповідача, викладених в акті позапланової перевірки, про порушення ЛМКП Айсберг державної дисципліни цін в частині завищення тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради, тобто, є регульованими.

Частиною 7 ст. 7 Закону №877 передбачено, що у разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

За змістом ч. 8 ст. 7 Закону №877 припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону 5007 передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону №5007 суми адміністративно-господарських санкцій зараховуються до державного бюджету.

Сума необґрунтованої виручки, одержаної суб`єктами господарювання, які на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача, повертається споживачам.

За таких обставин винесені відповідачем відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону №5007 та ч. 8 ст. 7 Закону №877 за результатами позапланової перевірки позивача спірне рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін та припис про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін є правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувані рішення та припис відповідають критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які визначені ч. 2 ст. 2 КАС України, тому підстави для визнання їх протиправними та скасування у суду відсутні.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.09.2022.

Суддя Кравців О.Р.