Справа № 320/5032/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5032/21 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо виправлення помилок про розміщення даних про земельні ділянки :01:004:0042 та :01:004:0043 із відхиленням від їх фактичного місця розташування;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області привести у відповідність дані Державного земельного кадастру України про розташування земельних ділянок :01:004:0042 та :01:004:0043 та їх фактичне місце розташування з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі № 320/5032/21 дану справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою від 14.06.2021 Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв до провадження справу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2022 р. задоволено клопотання Головного управління Держгеокадастру у Київській області про закриття провадження у справі. Закрито провадження у справі № 320/5032/21.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції про закриття провадження у справі, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про закриття провадження у справі та прийняти нову постанову, якою вирішити позовні вимоги.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.09.2022.

У судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір про правомірність дій відповідача по внесенню змін до Державного земельного кадастру щодо правильного місця розташування земельних ділянок та зобов`язання відповідача привести дані Державного земельного кадастру у відповідність з фактичним місцезнаходженням земельних ділянок, не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. З огляду на що, цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції мав врахувати те, що даний спір подано задля захисту прав позивача, внаслідок допущеної відповідачем бездіяльності щодо не виправлення помилок у системі координат у кадастрі, наявність який підтверджено рішенням суду в цивільній справі та висновком експерта. Також, апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу по суті позовних вимог.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка зазначила, що на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 31.03.2016, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В., зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №593 та №594, вона є власником земельних ділянок з кадастровим номером :01:004:0042 площею для будівництва та обслуговування житлового будинку та кадастровим номером :01:004:0043 для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Із цими земельними ділянками межує земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , власник якої ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 ) перешкоджає їй в користуванні цими земельними ділянками. У зв`язку з викладеним вона звернулася до Рокитнянського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про усунення таких перешкод. Ухвалою названого суду від 03.07.2019 відкрито провадження в цивільній справі №375/1333/19 та в подальшому ухвалою від 07.09.2020 призначено судову земельно-технічну експертизу.

Згідно з доводами позивачки, висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Салатанової В.В. від 14.12.2020 № 25149/20-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 375/1333/19, підтверджено факт зміщення земельних ділянок, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відносно фасадної частини фактичних меж цих ділянок в західному напрямку.

Позивач вказала, що придбані нею земельні ділянки були приватизовані попередніми власниками до 01.01.2013, тоді ж на них була оформлена технічна документація, яка здійснювалася в системі координат СК-63. У зв`язку зі створенням Державного земельного кадастру, який виконаний в системі СК-2000, інформація стосовно придбаних позивачкою земельних ділянок із Державного реєстру земель була перенесена до Державного земельного кадастру, що потребувало її перерахунку із однієї системи координат в іншу. При внесенні до Державного земельного кадастру інформації щодо належних позивачці земельних ділянок належним чином не відбулося перерахунку змін системи координат, що й призвело до помилки в Державному земельному кадастрі в частині зазначення координат поворотних точок цих земельних ділянок, що підтверджується вищевказаним висновком експерта. Така помилка порушує положення статті 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Ураховуючи наведене та керуючись пунктом 156-3 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, позивачка звернулася до відповідача із заявою від 02.04.2021 про виправлення у Державному земельному кадастрі помилок щодо належних їй земельних ділянок, а саме, просила перерахувати значення поворотних точок земельних ділянок з кадастровими номерами :01:004:0016, :01:004:0017, :01:004:0042 та :01:004:0043 (суд звертає увагу, що при цьому позивачкою допущено описку в частині зазначення згаданих кадастрових номерів, оскільки вірними є номери: :01:004:0016, :01:004:0017, :01:004:0042 та :01:004:0043), які сформовані до 01.01.2013.

Пунктом 156-3 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, визначено, що помилки у застосуванні систем координат земельних ділянок (в тому числі помилки, що виникли при перерахунку із однієї системи координат в іншу), які були сформовані до 01.01.2013 та відомості про які були перенесені до Державного земельного кадастру, та помилки у відомостях щодо місця розташування земельних ділянок (зміщення, розворот, відзеркалювання) виправляються адміністратором Державного земельного кадастру або сертифікованим інженером-землевпорядником шляхом перерахування координат земельних ділянок з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань, про що вони за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру та/або засобами, визначеними у пункті 110-2 цього Порядку, повідомляють Державному кадастровому реєстратору, який вносить виправлені відомості до Державного земельного кадастру та складає протокол за формою згідно з додатком 30-1 відповідно до абзаців шостого-десятого пункту 156-2 цього Порядку.

Листом від 12.04.2021 №536/0-884/6-21 відповідач повідомив позивачку про відсутність відповідної технічної документації з підтвердженням наявності помилок у застосуванні систем координат щодо належних їй земельних ділянок, вказані нею помилки не виправив.

За висновком позивачки, невиправлення відповідачем в Державному земельному кадастрі вищевказаних помилок, створили передумови, які використовував власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 , що призвело до порушення її права на землю, гарантованого статтею 14 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ужитий термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як вбачається зі встановлених по справі обставин, позивач звернулась до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного права володіти належною їм земельною ділянкою.

Таким чином, навіть з участю суб`єкта владних повноважень у статусі відповідача, предметом цього спору є поновлення цивільних прав позивача у сфері земельних відносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, визнання незаконними дій/рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналіз зазначених обставин справи та норм права дає підстави вважати, що спір щодо виправлення помилок про розміщення даних про земельні ділянки із відхиленням від їх фактичного місця розташування, зобов`язання привести у відповідність дані кадастру, пов`язані саме з інтересом позивача щодо належного користування/володіння земельною ділянкою, спір в цій частині не є публічно-правовим та підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства. Стосовно доводів на підтвердження наявності підстав для виправлення кадастрових помилок то такі так само спрямовані на поновлення прав позивача у сфері земельних відносин (щодо встановлення/відновлення/зміни меж земельних ділянок, які належить їм на праві власності).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 128/3751/14-а щодо юрисдикції спорів, пов`язаних з оскарженням рішень державного кадастрового реєстратора відносно реєстрації земельної ділянки.

Тож, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спір про правомірність дій відповідача по внесенню змін до Державного земельного кадастру щодо правильного місця розташування земельних ділянок та зобов`язання відповідача привести дані Державного земельного кадастру у відповідність з фактичним місцезнаходженням земельних ділянок, не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в постановах Верховного Суду від 16.12.2019 у справі № 810/211/18 та від 02.03.2020 у справі № 810/2001/14.

Суд першої інстанції мав підстави для закриття провадження у даній справі.

Водночас, згідно норм ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, в її задоволенні необхідно відмовити, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2022 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 14.09.2022.