Справа № 380/11600/20
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

15 вересня 2022 року

м. Київ

справа №380/11600/20

адміністративне провадження № К/990/24188/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІКО-ЕКСПО» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІКО-ЕКСПО" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1137 від 13 червня 2019 року «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТОВ «ФК «Новий Львів», яким анульовано ТОВ «ФК «Новий Львів» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», видану розпорядженням Нацкомфінпослуг № 203 від 22 травня 2012 року та інформація щодо якої актуалізована в Державному реєстрі фінансових установ відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 162 від 26 січня 2017 року; зобов`язати Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку внести ТОВ «ФК «Новий Львів» до Державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів та реєстру професійних учасників ринку цінних паперів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 13 червня 2019 року № 1137 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІКО-ЕКСПО» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Згідно з інформацією на конверті касаційна скарга направлена до Верховного Суду 02 вересня 2022 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 13 червня 2019 року № 1137 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів».

Розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

При касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані підстави мотивує тим, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №826/9056/17, також мотивує відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 8 частини другої статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» у подібних правовідносинах, в контексті того, чи є підставою для складання акту про відмову від проведення органом ліцензування перевірки та як наслідок, підставою, визначеною пунктом 8 частини другої статті 16 зазначеного Закону для анулювання відповідної ліцензії, часткове, вибіркове надання ліцензіатом документів та інформації на письмові вимоги ліцензійного органу, тоді як інші витребовувані документи та інформація не надані, без пояснення причин, а відсутність таких документів та інформації перешкоджає належному проведенню планової перевірки. Скаржник вважає, що суди належним чином не дослідили докази у справі.

Суд критично оцінює посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №826/9056/17, з огляду на те, що такі висновки були викладені за інших обставин у справі, а саме орган ліцензування при здійсненні перевірки не сформував письмову вимогу для ліцензіата щодо надання документів, необхідних для проведення перевірки. При цьому, висновки Верховного Суду в указаній справі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, які були викладені в оскаржуваних рішеннях.

Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду, оскільки Верховний Суд вже висловив свою правову позицію стосовно спірного у цій справі питання.

Так, у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 0340/1864/18 за позовом Приватного підприємства «Айслаг» до Міністерства екології та природних ресурсів України про скасування пункту наказу про анулювання ліцензій, яким позивачу анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з небезпечними відходами Верховний Суд зазначив:

«<…> відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається фактичний недопуск уповноважених осіб ліцензіата до проведення перевірки, тобто такий, що унеможливив здійснення перевірки визначених питань та встановлення стану додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов. Якщо ж здійснити перевірочну діяльність та встановити дійсний стан додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов за наданими документами вдалося (як у даному випадку), то ненадання окремих документів, відсутніх у ліцензіата, не можна вважати недопуском органу ліцензування до перевірки <…>.»

Як вбачається з рішень судів попередніх інстанцій, з 03 червня 2019 року по 07 червня 2019 року відповідно до п. 19 Річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Нацкомфінпослуг № 2102 (із змінами) від 29 листопада 2018 року та на підставі направлення на здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) № 91/2019-14-3 інспекційною групою Нацкомфінпослуг проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання ТзОВ «ФК «Новий Львів» вимог законодавства про фінансові послуги з питань, визначених п. 1-21 Додатка до уніфікованої форми Акта, затвердженої підпунктом 1 пункту 1 розпорядження Нацкомфінпослуг № 102 від 24 січня 2019 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 177/33148 від 21 лютого 2019 року, за результатами якого складено Акт № 911/14-3/1 від 07 червня 2019 року.

У контексті подібних (схожих) фактичних передумов до такого самого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 820/6083/17:

«<…>відмовою ліцензіата у проведенні перевірки вважається, зокрема, ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування. Тобто, у випадку прийняття органом ліцензування рішення про анулювання ліцензії з посиланням на те, що має місце відмова ліцензіата у проведенні перевірки, яка полягає у ненаданні документів чи інформації, обов`язково має бути з`ясовано, чи надавалась органом ліцензування відповідна письмова вимога.

Як встановили суди, з акта про відмову позивача у проведенні позапланової перевірки вбачається, що даний акт складено з підстав відсутності частини дозвільних документів та ненадання частини запитуваної інформації. При цьому, з акта перевірки вбачається, що така перевірка була проведена і уповноважені перевіряючі відповідача були допущені до проведення перевірки.

Отже, підставою для висновку органу ліцензування щодо відмови позивача у проведенні позапланової перевірки є твердження, що позивач не надав певні документи чи інформацію. Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач звертався до позивача з письмовою вимогою про надання відповідних документів <…>.»

Суд зауважує, судами попередніх інстанцій встановлено, що поряд з наведеним висновком посадових осіб Нацкомфінпослуг про ненадання Товариством документів на письмові вимоги, в цьому ж Акті про відмову зазначено і про документи та інформацію, яка надана Товариством інспекційній групі та аналізована посадовими особами.

Також в ході судового розгляду судами встановлено відсутність оригіналів вимог № 1, 2, 3 від 03 червня 2019 року, № 4 від 04 червня 2019 року, № 5 від 05 червня 2019 року та № 6 від 06 червня 2019 року, якими відповідач як суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого спірного розпорядження.

Отже, скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки касаційна скарга не містить аргументованих підстав касаційного оскарження відповідно до пункту 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до висновку Верховного Суду, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІКО-ЕКСПО» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІКО-ЕКСПО" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Надіслати Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮНІКО-ЕКСПО» копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя Т.Г. Стрелець