Справа № 380/18198/21
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області , місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул.Стрийська, 35 (далі відповідач; ГУ ДПС у Львівській області), в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Львівській області по нарахуванню ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2020 року та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.06.2021 №0-1320.

Ухвалою від 25.10.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Ухвалою від 31.03.2022 суд витребував докази від ОСОБА_1 .

Ухвалою від 16.05.2022 суд витребував докази від Комунального підприємства Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нежитлова будівля, на яку оскарженим податковим повідомленням-рішенням визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, є корівником, а тому відповідно до рішення сільської ради для фізичних осіб ставка податку за 1 кв. метр для будівель та споруд за кодом 1271.1 становить 0,01% розміру мінімальної заробітної плати. З цих підстав, позивач вважає протиправним застосування відповідачем при обчисленні податку на нерухоме майно ставки 0,5 % від розміру мінімальної заробітної плати за 2019 рік.

07.12.2021 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що рішенням сільської ради не встановлено на 2020 рік ставки для оподаткування нежитлових будівель. Відтак задля уникнення втрат до бюджету щодо адміністрування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки застосовано ставку податку за 1 кв. м. у розмірі 1,5% розміру мінімальної заробітної плати. Позивач не надав жодного документа, який би підтверджував його доводи про те, що він використовує нежитлову будівлю для сільськогосподарських потреб. Позивач також не надав експертного висновку щодо приналежності об`єктів нерухомості до певного класу будівель, а також не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності та правомірності нарахування податку на нерухоме майно.

У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

У судове засідання відповідач явку представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до інформаційної довідки № 287236017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 29.11.2021, у позивача на праві приватної власності перебуває Ѕ нежитлової будівлі загальною площею 952,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .

08.06.2021 ГУ ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення №0-1320, яким визначило позивачу суму податкового зобов`язання за 2020 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 30921,78 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Виходячи із положень статей 10 та 265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який є складовою податку на майно, належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 ПК України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

За змістом підпунктів 12.3.1-12.3.4 пункту 12.1 статті 12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному вказаним Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 вказаного Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII такого Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Підпунктом 12.3.5 пункту 12.1 статті 12 ПК України передбачено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами ПК України, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм вказаного Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Згідно із пунктом 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 зазначеної статті.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» 3акону України від 07.12.2017 № 2245-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15.07.2017 та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4,5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 ПК України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості

За змістом підпунктів 266.2.1, 266.3.1 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Суд встановив, що рішенням Банюнинської сільської ради Бузького району Львівської області від 20.06.2019 № 4 затверджено Додаток 1 «Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» до Типового рішення про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі Додаток №1).

Згідно з Додатком № 1 ставки встановлюються на 2020 рік та вводяться в дію з 01.01.2020.

Додаток № 1 визначає ставки податку за 1 квадратний метр в залежності: 1) від класифікації будівель та споруд, а код та найменування зазначено відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17.08.2000 № 507 (далі Класифікатор); 2) від того, хто є платником податку: фізичні чи юридичні особи.

Додаток № 1 встановлює конкретні ставки податку для нежитлових будівель в залежності від їх функціонального призначення із конкретним кодом відповідно до Класифікатора.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що належне йому на праві приватної власності нежитлове приміщення є корівником, а тому відповідно до рішення сільської ради для фізичних осіб ставка податку за 1 кв. метр для будівель та споруд за кодом 1271.1 будівлі для тваринництва становить 0,01% розміру мінімальної заробітної плати.

Тут варто додати, що у Класифікаторі зазначено те, що клас під кодом 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Отже, суд погоджується із аргументами позивача про те, що з урахуванням Додатку №1 належна фізичній особі на праві власності будівля для тваринництва - корівник обкладається податком за ставкою 0,01% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр. При цьому, суд критично оцінює та відхиляє доводи представника відповідача про необхідність подання додаткових документів щодо використання такого майна за призначенням, оскільки такі не мають значення при визначенні ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості та не вимагаються ПК України.

Водночас суд вважає, що долучений на підтвердження вказаної обставини позивачем документ витяг з протоколу № 3 загальних зборів співвласників майнових паїв у СВСГ «Нива» від 26.02.2008 про виділення майна (корівник) в натурі, не є належним та достовірним доказом, оскільки у ньому не міститься жодного посилання на місцезнаходження такого майна. Тобто такий документ не підтверджує факту знаходження описаного в ньому майна (корівник) за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з цим, з метою встановлення обставин, які входять у предмет доказування у цій справі, ухвалою від 16.05.2022 суд витребував від Комунального підприємства Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» належним чином засвідчені докази функціонального призначення, згідно з кодом Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17.08.2000 №507, належної ОСОБА_1 на праві приватної власності Ѕ нежитлової будівлі загальною площею 952,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .

На виконання вимог вказаної ухвали Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» надало суду копії з матеріалів інвентаризаційної справи, що стосується оформлення права власності на нежитлову за адресою: АДРЕСА_2 .

У наданій реєстраційній справі від 28.07.2008 за №24135929 міститься, серед іншого, рішення виконавчого комітету Банюнинської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області від 06.06.2008 №73 яким комітет вирішив:

1. Оформити право власності на нежитлову будівлю корівник №3 по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 .

2. Видати свідоцтво про право власності на вищезгадану нежитлову будівлю ОСОБА_1 .

3. Червоноградському МБТІ провести державну реєстрацію нежитлової будівлі корівник №3 по АДРЕСА_2 .

Наведені відомості підтверджують факт наявності у позивача на праві приватної власності нежитлової будівлі корівника, за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, ставка податку для вказаної нежитлової будівлі у відповідності до Додатку №1 становить 0,01% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр.

Суд вказує на те, що сама ж по собі встановлена відповідачем обставина, що приміщення має господарське призначення, для цілей цієї справи, без установлення фактичного функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з кодами, передбаченими Додатком №1, не може свідчити про правомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Тобто відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен був з`ясувати функціональне призначення належного позивачу на праві власності об`єкта нерухомості згідно з кодами, передбаченими Додатком №1, а не застосовувати максимальну ставку податку, яка визначена у ПК України. Такі дії відповідача свідчать про поверхневий та формальний підхід при вирішенні питання застосування розміру ставки податку на нерухоме майно.

Суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про те, що позивач не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності та щодо правомірності нарахування податку на нерухоме майно, адже таке звернення у відповідності до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України є правом, а не обов`язком платника податку, а тому його не реалізація не може бути перешкодою звернення до суду з позовом про оскарження правомірності нарахування податкового зобов`язання.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про невідповідність податкового повідомлення-рішення від 08.06.2021 №0-1320 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн, сплачений згідно з квитанцією від 01.10.2021 № 47.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 08.06.2021 №0-1320.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул.Стрийська, 35) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 19 вересня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.