Справа № 520/13109/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 р. Справа № 520/13109/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.10.21 по справі № 520/13109/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій № 0 від 19.03.2021 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 17 000 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій №0 від 19.03.2021 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій № 0 від 19.03.2021 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у сумі 17 000 грн. та №0 від 19.03.2021 року, у сумі 10 000 грн., винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 р. замінено відповідача в адміністративній справі № 520/13109/21 з Головного управління ДПС у Харківській області () на його правонаступника Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ЄДРПОУ ВП43983495).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи представник позивача просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на те, що зі змісту абз. 2 п. 20 Положення №1251 вбачається, що маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, які виробляються на митній території України, здійснюється виробниками зазначеної продукції, внаслідок чого на позивача, який здійснює реалізацію виготовлених алкогольних напоїв, не покладено обов`язку щодо забезпечення належного маркування алкогольних напоїв, останній лише придбає у виробників вже готову продукцію, через що не може нести відповідальність за порушення вимог щодо маркування алкогольних напоїв. Зазначає, що горілка «Малинівка Святкова» 0,5 літрів, вміст спирту 40%, штрих код 034, реєстраційний номер сертифіката відповідності 007Х006023-13 від 04.06.2013 року була придбана ФОП ОСОБА_1 у ПП «ЗЕВС», що підтверджується видатковою накладною № 13ХВ0013134 від 05 листопада 2014 року та товарно-транспортною накладною № 13ХВ0013134 від 05 листопада 2014 року, відомістю про вантаж та чеком про оплату, які наявні в матеріалах справи. Виробником горілки «Малинівка Святкова» 0,5 литрів, вміст спирту 40%, штрих код 034, дані акцизної марки АВ ЛТП, 01 АААН317915, від 04/14, ставка акцизу 11, 284 в акті фактичної перевірки зазначено ПрАТ Кримський винно-коньячний завод «Бахчисарай». У зв`язку із викладеним вказано, що в діях позивача по реалізації вищевказаного алкогольного напою відсутня така обов`язкова складова господарського правопорушення, як вина, оскільки при придбанні горілки він не знав та не міг знати, що горілка «Малинівка Святкова» 0,5 літрів обклеяна маркою акцизного податку дані якої відсутні в базі ДПС України (електронний кабінет), а також позивач не є виробником алкогольних напоїв, а тому не може нести відповідальність за маркування алкогольної продукції марками акцизного податку, однак, не зважаючи на це, контролюючий орган при прийнятті оскаржуваного рішення на вказані обставини позивача уваги не звернув та помилково застосував до нього положення ч.2 ст.17 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». Вказує, що суд першої інстанції не дослідив та не надав оцінки у своєму рішенні доводам позивача, про те, що відсутність станом на день перевірки на сайті cabinet.tax.gov.ua інформації щодо акцизної марки АВ ЛТП, 01 АААН317915, від 04/14 року, ставка акцизу 11, 284 не свідчить про реалізацію алкогольного напою без марки акцизного податку встановленого зразка, як зазначено в Акті фактичної перевірки, оскільки марка від 04/14 року та продукція була придбана в листопаді 2014 року, а на той час електронний кабінет ще не працював. Вищевказана марка за зовнішніми характеристиками не могла бути поставлена позивачем під сумнів, а для встановлення того факту, що марки акцизного податку підроблені, необхідно спеціальні знання та відповідне обладнання для дослідження таких акцизних марок, яких позивач не має та на час придбання продукції не мав можливості перевірити марку. Також при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не звернув уваги та не надав оцінки доводам позивача, що для застосування п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст.80 ПК України в якості підстави для проведення фактичної перевірки, необхідною умовою є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків відповідних вимог законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Апелянт також просить врахувати правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 520/1304/2020, від 19.11.2020 у справі № 160/7971/19, від 09.09.2020 у справі № 640/21536/19, від 02.09.2020 у справі № 821/1828/16, від 17.12.2020 у справі № 520/12028/18, про те, що недостатньо лише повноважень контролюючого органу, але і необхідне отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками. Вказує, що відповідачем не зазначено в наказі інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, що слугувало підставою для проведення перевірки. Отже у контролюючого органу не було на момент прийняття наказу проведення перевірки інформації про порушення позивачем вимог законодавства, а також про її отримання в установленому законодавством порядку, а отже не було законних підстав для проведення перевірки.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу в якому він просить апеляційну скаргу ФО-П ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями на підставі ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 2004112 від 13.10.2020 термін дії з 31.10.2020 до 31.10.2021 (а.с.32).

Згідно з наказом від 25.02.2021 № 1223-п (а.с.29) та на підставі направлень на перевірку від 25.02.2021 № 2313 та 2314, 01.03.2021 (а.с.30-31) співробітниками відповідача була проведена фактична перевірка магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .

За результатом перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » уповноваженими працівниками ГУ ДПС України у Харківській області, на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України складено акт (довідку) фактичної перевірки з питань додержання суб`єктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі та зберіганні алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального від 01.03.2021 №3397/20/16/РРО/ НОМЕР_1 (а.с. 17-20), в якому зафіксовано такі порушення:

- здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, а саме: згідно з інформаційними ресурсами ГУ ДПС області мала місце реалізація 1 пляшки горілки «Хортиця класична» (міцність -40%, місткість тари - 0,2 л) по ціні 35 гривень, що є нижчою, ніж встановлена мінімальна роздрібна ціна на такі напої, що підтверджується розрахунковим документом від 02.10.2018 № 3941;

- факт продажу алкогольного напою без марки акцизного податку встановленого зразка, а саме: реалізована горілка «Малинівка Святкова» 0,5 л була маркована маркою акцизного податку, яка не видавалася органами ДПС (марка АВ ЛТП 01 АААН 317915, ставка акцизного податку 11, 284 грн). Дана марка відсутня в інформаційній базі даних ДПС України (електронний кабінет), в якій відображаються реквізити проданих суб`єктам господарювання марок акцизного податку.

За даними контролюючого органу, акцизна марка, яка була наклеєна на горілку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не видавалась.

Вказані алкогольні напої були придбані ФОП ОСОБА_1 у ПП «ЗЕВС», що підтверджується видатковою накладною № 13ХВ0013134 від 05.11.2014 року та товарно-транспортною накладною № 13ХВ0013134 від 05.11.2014 року, відомістю про вантаж та чеком про оплату, які наявні в матеріалах справи (а.с.33-36).

Акт фактичної перевірки від 01.03.2021 №3397/20/16/РРО/ НОМЕР_1 підписано без зауважень та отримано другий примірник від платника податків - продавцем ОСОБА_2 .

На підставі висновків проведених перевірок 19 березня 2021 року контролюючим органом винесені рішення № 0 та №0 про застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій на загальну суму 27 000 грн. (а.с. 13-17).

Не погодившись із зазначеними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган при прийнятті оскаржуваного рішення від 19.03.2021 року № 0 про застосування до позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. про застосування фінансових санкцій за роздрібну торгівлю алкогольними напоями, без марки акцизного податку встановленого зразка України, діяв у межах та відповідно до положень податкового законодавства та законодавства в сфері державного регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а оскаржуване рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій № №0 від 19.03.2021 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 10 000 грн., є законним та таким, що винесено в межах чинного законодавства України, а тому вказані рішення контролюючого органу не підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо вимоги позивача скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій №0 від 19.03.2021 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 10 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, регулюються Законом України № 481/95 ВР від 19.12.1995 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон № 481).

Згідно зі ст.18 Закону № 481 Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Відповідно до ст.17 Закону № 481 за порушення положень Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої в розмірі 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000,00 грн.

Згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" мінімальна роздрібна ціна на горілки та лікеро-горілчані вироби розраховується, виходячи з мінімальної роздрібної ціни 1 літру 100-відсоткового спирту, що складає 447 гривень, та розраховується як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об`ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

Тобто, мінімальна вартість 0.2 л. горілки становить 35 гривень 76 копійок (447 (мінімальна роздрібна ціна 1 літру спирту)*40 (міцність за об`ємом) /100*0,2 (місткість тари).

Відповідно до акту фактичної перевірки від 01.03.2021 №3397/20/16/РРО/ НОМЕР_1 податковим органом встановлено порушення позивачем вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв", а саме: роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої. Згідно з інформаційними ресурсами ГУ ДПС Харківської області мала місце реалізація 1 пляшки горілки «Хортиця Класична» (міцність -40%, місткість тари 0,2 л) по ціні 35,00 грн., що є нижчою, ніж встановлена мінімальна роздрібна ціна на такі напої (розрахунковий документ від 02.10.2018 № 3941).

У п. 2.1.3 вказаного акту перевірки зазначено, що посадовими особами відповідача під час перевірки досліджувались документи підприємства та книга обліку розрахункових операцій на реєстратор розрахункових операцій № 3000265/88 від 01.02.2021 зареєстрована в ГУ ДПС у Харківській області.

Позивачем в акті перевірки від 01.03.2021 №3397/20/16/РРО/ НОМЕР_1 жодних зауважень з наведених вище обставин не зазначено, доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем вказаних порушень податкового законодавства чи які б доводили безпідставність висновків податкового органу щодо вчинення такого порушення, не надано, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій №0 від 19.03.2021 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 10 000 грн., є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо доводів апелянта про те, що горілка «Малинівка Святкова» 0,5 літрів, вміст спирту 40%, штрих код 034, реєстраційний номер сертифіката відповідності 007Х006023-13 від 04.06.2013 року була придбана ФОП ОСОБА_1 у ПП «ЗЕВС», вказаний факт підтверджується відповідними документами, він не є виробником даної продукції та не може нести відповідальність за маркування алкогольної продукції марками акцизного податку, а тому рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій № 0 від 19.03.2021 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 17 000 грн. підлягає скасуванню, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 Закону № 481/95-ВР, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку визначеному законодавством.

За визначеннями підпунктів 14.1.107, 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, марка акцизного податку - це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів; маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Згідно з підпунктом 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 ПК України, маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Пунктом 113.1. статті 113 ПК України встановлено, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Відповідно до підпунктів 212.1.1, 212.1.2, 212.1.3 пункту 212.1 статті 212 ПК України платниками податку є: особа, яка виробляє підакцизні товари (продукцію) на митній території України, у тому числі з давальницької сировини; особа - суб`єкт господарювання, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України; фізична особа - резидент або нерезидент, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України в обсягах, що підлягають оподаткуванню, відповідно до митного законодавства.

Пунктами 226.1 та 226.2 статті 226 Податкового кодексу України, передбачено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

За приписами пунктів 226.3, 226.5, 226.6, 226.7, 226.10, 226.9, 226.10, 226.11, 226.14 статті 226 ПК України встановлено:

- виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до Положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України;

- маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України;

- маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється;

- кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв;

- вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари;

- не підлягають маркуванню: алкогольні напої і тютюнові вироби, які постачаються для реалізації магазинам безмитної торгівлі безпосередньо вітчизняними виробниками такої продукції за прямими договорами, укладеними між вітчизняними виробниками алкогольних напоїв і тютюнових виробів і власниками магазинів безмитної торгівлі. При цьому переміщення алкогольних напоїв і тютюнових виробів, що спрямовуються виробниками до магазинів безмитної торгівлі, здійснюється під митним контролем із застосуванням заходів гарантування доставки; алкогольні напої і тютюнові вироби, які ввозяться в Україну і розміщуються у митному режимі магазину безмитної торгівлі; еталонні (моніторингові) чи тестові зразки тютюнових виробів, які не призначені для продажу вроздріб і ввозяться на митну територію України акредитованими державними випробувальними лабораторіями та/або суб`єктами господарювання, які мають ліцензії на право виробництва відповідної продукції, для проведення досліджень чи випробувань (калібрування лабораторного обладнання, проведення дегустацій, вивчення фізико-хімічних показників, дизайну);

- ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються;

- для одержання марок акцизного податку імпортер повинен подати продавцю таких марок заявку-розрахунок у трьох примірниках за встановленою продавцем марок формою, платіжні документи, що підтверджують внесення плати за марки та сплату податку до відповідного бюджету. Один примірник заявки-розрахунку залишається у продавця марок акцизного податку, другий - з відміткою продавця марок про сплату податку повертається імпортеру для передачі контролюючому органу, третій - з відміткою продавця марок залишається у покупця (імпортера). Контролюючому органу забороняється вимагати від імпортерів додаткові документи для видачі марок акцизного податку, якщо вони не передбачені цією статтею.

Підпунктом в) пункту 227.1 статті 227 ПК визначено, що суб`єкти господарювання - юридичні та фізичні особи, які уклали з іноземними виробниками або іншими нерезидентами контракт (договір) про постачання в Україну алкогольних напоїв і тютюнових виробів, мають право ввозити на митну територію України імпортні алкогольні напої і тютюнові вироби, якщо: алкогольні напої в автомобільних і залізничних цистернах, а також у баках, бачках та інших ємностях місткістю більш як 5 літрів ввозяться в Україну з метою продажу або обміну на митній території України та не підлягають маркуванню. У такому разі податок сплачується до або під час митного оформлення. Контроль за його сплатою здійснюється контролюючими органами.

Пункт 228.9. статті 228 ПК передбачає, що відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Згідно з вимогами абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19 грудня 2015 р. №481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР) алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів регулюється Податковим кодексом України, Законом України № 481 та постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1251 "Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів" (далі - Положення №1251).

Пунктами 2 та 3 Положення №1251, визначено, що зразки марок розробляються Мінфіном разом з ДПС, Мінекономіки, СБУ, МВС, Мін`юстом та затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Марки встановленого зразка виготовляються на замовлення ДПС державним підприємством, що належить до сфери управління Мінекономіки (далі - підприємство-виробник). Замовлення оформляється відповідно до правил виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку, затверджених Мінфіном, СБУ та МВС.

Продавець марок веде електронну базу марок акцизного податку (далі - електронна база марок), в якій відображається інформація про: отримані марки продавцем марок; видані марки продавцем марок (із зазначенням таких реквізитів платіжного документа / платіжних документів на перерахування плати за виготовлення марок, як номер, дата платіжного доручення та сума перерахованих коштів); використані марки покупцем марок; пошкоджені, списані та знищені марки (абз. 14 п. 5 Положення).

Продавцем марок акцизного податку є контролюючі органи (пп. 14.1.198 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Пункти 8, 9 передбачають, що марки продаються суб`єктам господарювання, які відповідно до законодавства є платниками акцизного податку з алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Плата за марки акцизного податку зараховується до державного бюджету і відповідно до бюджетного законодавства використовується виключно для фінансування витрат, пов`язаних з їх виробництвом, зберіганням та реалізацією.

Відповідно до п. 32 Положення Реєстр виданих марок розміщується на офіційному веб-порталі ДПС. У реєстрі зазначаються всі реквізити марки, а також найменування покупців марок, місяць і рік, у якому вироблено марки для алкогольних напоїв, та рік і квартал, у якому вироблено марки для тютюнових виробів.

Вказане Положення доповнено пунктом 32 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1144, яка набрала чинності 31 грудня 2019 року.

На виконання вказаного Положення ДПС України на своєму веб-порталі розмістило Реєстр виданих марок акцизного податку (https://cabinet.tax.gov.ua/registers/mark).

Таким чином, територіальні органи ДПС є уповноваженими (контролюючими) органами щодо підтвердження або спростування фактів щодо видачі (продажу) конкретних марок акцизного податку виробникам алкогольних напоїв.

Отже, суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють зберігання алкогольних напоїв, повинні додержуватись вимог абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону № 481/95-ВР, ст. 226 ПК України та п. 20 Положення № 1251.

Пунктом 8 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 № 854 (далі - Правила) передбачено, що суб`єкту господарювання, який здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями, забороняється приймати для продажу та зберігання алкогольні напої від юридичних і фізичних осіб, які не мають ліцензії на виробництво або на право імпорту чи оптової торгівлі алкогольними напоями.

У пункті 12 Правил зазначено, що зберігання та реалізація алкогольних напоїв, крім алкогольних напоїв з вмістом спирту етилового від 1,2 до 8,5 відсотка об`ємних одиниць, вироблених в Україні, дозволяється тільки за наявності марки акцизного податку на пляшці або на іншій тарі згідно з законодавством. Порядок запровадження марок акцизного збору регулюється законодавством.

Згідно з положеннями абз. 19 ч. 2 статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень за виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481/95-ВР визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790 (Порядок №790).

Відповідно до пункту 5 Порядку №790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

- акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

- результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Необхідною передумовою застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій є наявність необхідних доказів на підтвердження порушення таким суб`єктом вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, у тому числі і докази на підтвердження не маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або маркування марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції.

Відповідно до вимог статті 218 Господарського кодексу України підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі для застосування адміністративно-господарських санкцій, є вчинене таким суб`єктом господарське правопорушення. На підставі частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. При цьому слід враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності, пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому слід ураховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №П/811/694/17.

Актом фактичної перевірки позивача від 01.03.2021 встановлено факт продажу алкогольного напою без марки акцизного податку встановленого зразка, а саме: реалізована горілка «Малинівка Святкова» 0,5л була маркована маркою акцизного податку, яка не видавалася органами ДПС ( марка АВ ЛТП 01 АААН 317915, ставка акцизного податку 11284,0 грн).

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами відповідача співставлено отриману в ході фактичної перевірки інформацію з даними електронного кабінету платника податків у сервісі «Пошук акцизної марки», створеному ДПС України за посиланням https://cabinet.tax.gov, ua/registers/mark (знаходиться у вільному доступі), відповідно до якої марка акцизного податку серії АААН 317915, сумою ставки акцизного податку 11,284 грн., не видавалась, дана марка відсутня в інформаційній базі даних ДПС України (електронний кабінет), в якій відображаються реквізити проданих суб`єктами господарювання марок акцизного податку (а.с.26).

На підставі вказаних висновків акту перевірки та відомостей онлайн-сервісу «Пошук акцизної марки» контролюючим органом прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № 0 від 19.03.2021 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 17 000,00 грн.

Верховний Суд у своїх постановах від 10.06.2020 у справі №808/4108/16, від 08.08.2019 у справі №808/4653/14 зазначив, що хоча маркування алкогольних напоїв марками акцизного податку і здійснюється виробниками цієї продукції, втім порушенням норм Закону №481/95-ВР щодо правил торгівлі такими напоями є саме: виробництво, зберігання, транспортування, реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку; немаркованими ж вважаються алкогольні напої, марковані марками акцизного податку, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції.

Актом перевірки підтверджується, що під час проведення фактичної перевірки реалізовано алкогольний напій за відсутності марки акцизного податку встановленого зразка. При цьому доказів, які б спростовували встановлені під час перевірки обставини позивачем надано не було.

Підставою для застосування фінансових санкцій передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" є встановлений факт порушення вимог даного Закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність порушення позивачем вимог частини 4 ст.11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", та ст. 226 ПК України, оскільки воно підтверджено належними та допустимими доказами, а тому винесене рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій № 0 від 19.03.2021 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 17 000,00 грн. є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для проведення фактичної перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки платників податків передбачене в ст. 20 ПК України (пп. 20.1.4 п. 20.1).

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункт 75.1 статті 75 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків.

Відповідно до підпунктів 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.18 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів.

Викладене узгоджується з приписами п. 80.2 ст. 80 ПК України, згідно з якими фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

З аналізу вказаної правової норми слідує, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Отже, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері з правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства для призначення фактичної перевірки необхідно в частині проведення контролю за виробництвом, обліком, зберіганням та транспортуванням спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків.

Вказану правову позицію відображено в постановах Верховного Суду від 05.11.2018 у справі № 803/988/17, від 25.01.2019 у справі № 812/1112/16.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ ГУ ДПС у Харківській області від 25.02.2021 № 1223-п "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 " містить посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, підпункти 19-1.1.4, 19-1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.18, 19-1.1.19, 19-1.1.20 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, частину першу статті 16 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", як підставу для проведення перевірки, а саме: здійснення функцій по контролю за дотриманням вимог чинного законодавства у сфері виробництва і обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, тому доводи позивача про відсутність підстав для проведення фактичної перевірки колегія суддів вважає необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем було правомірно прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 19.03.2021 № 0 на загальну суму 17000,00 грн. та рішення про застосування фінансових санкцій від 19.03.2021 № 0 на суму 10000,00 грн.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правові позиції, які викладені у постановах Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 520/1304/2020, від 19.11.2020 у справі № 160/7971/19, від 09.09.2020 у справі № 640/21536/19, від 02.09.2020 у справі № 821/1828/16, від 17.12.2020 у справі № 520/12028/18, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказані рішення ухвалені за інших фактичних обставин, ніж у цій справі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 по справі № 520/13109/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц