Справа № 420/6093/22
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6093/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання АДРЕСА_2 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора (далі ОГП), в якому позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №420/7645/19 про поновлення його на посаді начальника першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України, за період з 16 березня 2021 року по 13 лютого 2022 року в розмірі 1 295 252,40 гривень.

Позивач зазначив, що він в органах прокуратури на вказаній посаді, на якій поновлений за рішенням суду від 15.03.2021 року у справі №420/7645/19, працював з 07.12.2018 року по 15.11.2019 року.

Наказом Генеральної прокуратури України від 12.11.2019 року його звільнено з вищезазначеної посади в органах прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру". Наказ про звільнення він оскаржив до суду та рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/7645/19 від 15.03.2021 року визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 12.11.2019 року про його звільнення та поновлено його на вищезазначеній посаді з 15.11.2019 року; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 15.11.2019 року по 15.03.1021 у сумі 830225,76грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2021 року, рішення від 15.03.2021 року було частково змінено, і викладено абзац 4 резолютивної частини рішення в новій редакції: «Стягнути з Офісу Генерального прокурора () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 18.11.2019 по 15.03.2021 року в розмірі 827 725 (вісімсот двадцять сім тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 08 копійок». В іншій частині, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року залишено без змін.

Позивач вказує, що наказ Генерального прокурора від 12.11.2019 року №1424ц про його звільнення скасовано наказом Офісу Генерального прокурора від 14.02.2022 року № 129ц та його поновлено на посаді, з якої він був звільнений.

Вказаний наказ Офісу Генерального прокурора від 14.02.2022 року №129ц винесений на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 року, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2021 року, постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП № 68428444 від 31.01.2022 року у справі №420/7645/19.

Позивач стверджує з посиланням на ст.371 КАС України, ст.235 КЗпПУ, що рішення судів про поновлення на роботі повинні виконуватися негайно, проте Офісом Генерального прокурора наказ про поновлення його на посаді виданий лише 14.02.2022 року, тобто у період з 16 березня 2021 року по 13 лютого 2022 року відповідач не виконував покладений на нього законодавством обов`язок щодо негайного добровільного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/7645/19 про поновлення його на посаді|

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно зі ст. 236 КЗпПУ у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі.

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Позивач вказує, що зазначене є підставою для притягнення відповідача до відповідальності шляхом стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Позивач у позові здійснив розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року з урахуванням набрання (26.03.2020) чинності рішення Конституційного суду України за №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), та вважає, що його середній посадовий оклад начальника відділу у складі структурного підрозділу відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII з 1 січня 2021 року складає 114 769,3 грн та середньоденна заробітна плата за розрахунком складає 5 465,2 грн, з січня 2022 року складає 143 461,3 грн та середньоденна заробітна плата складає 6831,5 грн.

Приймаючи до уваги вищевказані розрахунки позивач навів розрахунки середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.03.2021р. по 13.02.2022 р та вважав, що йому має бути виплачена відповідачем 1295 252, 40 грн.

Ухвалою суду від 26.04.2022 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 31.05.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача 11.07.2022 року надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову щодо стягнення з Офісу Генерального прокурора за вимушений прогул на користь позивача 1295 252, 40 грн.

Представник не заперечував обставин справи щодо звільнення позивача та поновлення його на посаді рішенням суду від 15.03.2021 року та зазначив, що рішення першої та другої інстанції були оскаржені Офісом Генерального прокурора в касаційному порядку. 25.10.2021 року відкрите касаційне провадження у справі.

Представник відповідача вважає, що право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи.

При цьому, суд також має встановити вину роботодавця у не видані наказу про поновлення працівника на роботі.

Частиною першою етапі 373 КАС України визначено, що виконання судового рішення здійснюється па підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист є виконавчим документом (частина третя етапі 373 КАС України).

Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цих судових рішень до Офісу Генерального прокурора надійшла лише 09.02.2022. Позивачем оригінал виконавчого документа для стягнення середнього заробітку) за час вимушеного прогулу до Офісу Генерального прокурора для виконання не направлявся.

Із відповідними зверненнями щодо виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора не звертався.

На думку представника відповідача порушень вимог статті 236 КЗпПУ з боку Офісу Генерального прокурора не вбачається, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачу та виплати йому середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі. Крім того, відсутні підстави для розрахунку середнього заробітку, якій наведений позивачем у позові.

Позивач 19.07.2022 року надав до суду відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач працював в органах прокуратури. До звільнення наказом Генеральної прокуратури України від 12.11.2019 року на посаді начальника першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.

Наказом Генеральної прокуратури України від 12.11.2019 року його звільнено на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру". Наказ про звільнення він оскаржив до суду та рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/7645/19 від 15.03.2021 року визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 12.11.2019 року про його звільнення та поновлено його на вищезазначеній посаді з 15.11.2019 року; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 15.11.2019 року по 15.03.1021 у сумі 830225,76грн. В частині поновлення на посаді допущено негайне виконання рішення суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2021 року, рішення від 15.03.2021 року було частково змінено, в частині суми стягнення за вимушений прогул стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.11.2019 по 15.03.2021 року в розмірі 827 725,08грн.

Наказ Генерального прокурора від 12.11.2019 року №1424ц про звільнення позивача скасовано наказом Офісу Генерального прокурора від 14.02.2022 року №129ц та його поновлено на посаді, з якої він був звільнений.

Таким чином, рішення суду від 15.03.2021 року було виконано 14.02.2021 року.

Позивач вважаючи, що йому повинно бути виплачено середній заробіток зв час вимушеного прогулу за період з 16.03.2021 року по 13.02.2022 року звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини виникли з підстав виплати середньомісячного заробітку за період невиконання рішення суду щодо негайного поновлення на посаді.

За приписами ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до п.п.2-3 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Судом встановлено, що не заперечується відповідачем, що рішення в частині негайного його виконання про поновлення позивача на посаді не було виконано.

Таким чином, дійсно фактично був продовжений вимушений прогул позивача до видання наказу Генерального прокурора про його поновлення на посаді від 14.02.2022 року.

Між тим, представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що рішення судів першої та другої інстанції були оскаржені Офісом Генерального прокурора в касаційному порядку. 25.10.2021 року відкрите касаційне провадження у справі.

Згідно з автоматизованою системою діловодства суду Верховним Судом розглянута справа №420/7645/19 в касаційному провадженні та судом з`ясовано, що постановою Верховного Суду від 19.07.2022 року задоволено касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора, частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2021 року в частині задоволених позовних вимог у справі №420/7645/19 скасовано. В цій частині прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу Генеральної прокуратури України №1424ц від 12.11.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 15 листопада 2019 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, з урахуванням постанови Верховного Суду від 19.07.2022 року по справі №420/7645/19, якій остаточно вирішив спірні правовідносини не на користь позивача, визнав його звільнення правомірним, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення коштів за вимушений прогул.

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246,371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 ; місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.