Справа № 460/17128/21
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши заяву в адміністративній справі за позовом
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправними дій вчиненних суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду,
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 16 травня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року у справі № 460/17128/21 змінено в частині мотивів щодо застосування базового місяця при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2008 по 30.11.2015, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) від 28.07.2022 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 460/17128/21.

05.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 06.09.2022 таку заяву призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без виклику сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до статті 229 КАС України.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання судового рішення, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частина 2 статті 14 КАС України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні « ОСОБА_2 Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Так, Військова частина НОМЕР_1 у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 29.08.2022 щодо виконання судового рішення у справі № 460/17128/21 листом №36/811 від 30.08.2022 повідомила, що особові картки військовослужбовців військової частини, де зазначені суми нарахованих та виплачених одноразових додаткових видів грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення передані до Військової частини НОМЕР_1 з 2014 року. До листа долучені довідки-розрахунки нарахованої та виплаченої індексації з зазначенням базового місяця з 01.01.2014.

Однак за період з 01.01.2008 по 31.12.2013 військова частина НОМЕР_1 не надала жодних відомостей щодо виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/17128/21, а саме виплати ОСОБА_1 належної йому індексації грошового забезпечення.

З аналізу змісту довідки про суму нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2015 року вбачається, що з січня 2014 року по липень 2014 року базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення був січень 2014 року, а з серпня 2014 року базовим місяцем був серпнень 2014 року. Однак доказів виплати сум індексації вказаних в довідці військовою частиною до листа не долучено.

У свою чергу згідно з довідкою, виданою військовою частиною НОМЕР_1 про суму нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по 16 травня 2016 року нараховано і виплачено індексації 0 гривень. При цьому базовим місяцем, який застосовувася для обчислення індексації грошового забезпечення був грудень 2015 року.

Проте, у постанові суду апеляційної інстанції вказано, що порівняльний аналіз правових норм про індексацію грошових доходів дає підстави стверджувати те, що новим базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення:

- до 01.12.2015 був місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати (за рахунок будь-яких постійних складових зарплати чи грошового забезпечення).

- після 01.12.2015 - місяць збільшення тарифної ставки (окладу).

А тому, відповідно до вимог абзацу 1 пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції до 01.12.2015) січень 2008 року не може бути базовим місяцем при нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2008 по 30.11.2015, оскільки у вказаний період підставою для проведення індексації було підвищення грошового забезпечення за рахунок будь-яких його складових, що не мали одноразового характеру.

З 01.12.2015 для проведення індексації необхідно встановити місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, а не складових заробітної плати, в даному випадку грошового забезпечення.

Тобто, у мотивувальній частині постанови апеляційного суду зазначено, що до 01.12.2015 базовим місяцем для обчислення індексації повинен бути місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати (за рахунок будь-яких постійних складових зарплати чи грошового забезпечення), а після 01.12.2015 - місяць збільшення тарифної ставки (окладу).

Водночас індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Тобто, визначення та нарахування суми індексації за певний період належить до дискреційних повноважень відповідача Військової частини НОМЕР_1 , яку зобов`язано за період з 01 січня 2008 року по 16 травня 2016 року включно виплатити індексацію грошового забезпечення позивачеві з урахуванням раніше виплачених сум.

Так, Військовою частиною НОМЕР_1 як суб`єктом владних повноважень не враховані висновки суду, наведені у рішені Рівненського окружного адміністративного суду та постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду та не прийнято самостійного рішення в межах, визначених законодавством щодо виплати сум індексації за за період з 01 січня 2008 року по 16 травня 2016 року на підставі норм чинного законодавства наведених в мотивувальній частинах судових рішень, що свідчить про невиконання військовою частиною такого рішення. Крім того, жодних доказів виплати позивачу індексації або ж неможливості її виплати з незалежних від військової частини підстав суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи».

Вирішуючи дану заяву в порядку статті 383 КАС суд зауважує про відсутність жодного організаційно розпорядчого документа керівництва військової частини НОМЕР_1 ( наказу, розпорядження тощо) спрямованого на виконання рішення суду зобов`язального характеру, що свідчить про ухилення від виконання обов`язку покладеного на відповідача рішенням суду що набрало законної сили.

З наведеного суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , а не дій, як помилково зазначено у заяві, щодо не виконання рішення суду у справі № 460/17128/21, а тому у даному випадку наявні усі правові підстави для застосування заходів судового контролю у порядку статті 383 КАС України.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання судового рішення у справі №460/17128/21 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 у справі № 460/17128/21 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року в частині невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у повному обсязі за період з 01.01.2008 по 30.11.2015.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 у справі № 460/17128/21 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року в частині невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у повному обсязі за період з 01.01.2008 по 30.11.2015.

Установити Військовій частині НОМЕР_1 тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 15 вересня 2022 року

Суддя О.В. Поліщук