Справа № 500/2484/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/2484/22 пров. № А/857/10644/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі №500/2484/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Мірінович У. А.,

час ухвалення судового рішення 29.06.2022 року,

місце ухвалення судового рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати дії Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції України щодо вилучення (тимчасового затримання) та утримання транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», моделі 814D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , протиправними та зобов`язати Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції України безоплатно повернути транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», моделі 814D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 позивачу - ОСОБА_1 .

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року відмовлено у відкритті провадження на підставі ч.1 ст.170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідач є суб`єктом владних повноважень та позивач оскаржує його дії у сфері публічних відносин, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України цей спір має розглядатися адміністративним судом. Зазначає, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст.286 КАС України, які віднесені до окремої категорії адміністративних справ та вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами. Таким чином, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі та просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, громадянин ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», моделі 814D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Щодо позивача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ», моделі 814D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №286248 від 20 червня 2022 року за порушення Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Рівненському районному суді за адресою м. Рівне, вул. Симона Петлюри, 10, а в графі протоколу «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», - міститься підпис позивача.

У вказаному протоколі також зазначено, що у позивача тимчасово вилучено посвідчення водія та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Судом першої інстанції також встановлено, що до позовної заяви долучено запит та звернення позивача, адресовані в органи Національної поліції та обласної військової адміністрації, зі змісту яких вбачається, що позивач звертався з вимогою повернути затриманий автомобіль, однак позивач у позовній заяві стверджує, що йому в усній формі було відмовлено у поверненні автотранспортного засобу та роз`яснено, що автомобіль "буде" переданий на потреби Збройних Сил України. Позивач вважає, що у разі вчинення таких дій будуть порушенні права особи, яка є фактичним власником даного транспортного засобу, оскільки останній не буде мати змоги вільно користуватися та розпоряджатися таким.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що хоч між сторонами виникли правовідносини в межах адмінправопорушення, покарання за яке передбачено статтею 130 КУпАП, та все ж предметом позову в межах даної судової справи є захист права власності третьої особи, а саме: громадянина ОСОБА_2 , який є власником транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», моделі 814D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, тобто наявний майновий спір.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами абз.1 п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

П.1 ч.1 ст.19 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ст.260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі ст.267 КУпАП адміністративне затримання, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

З аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку, що тимчасове затримання транспортного засобу, який був безпосереднім предметом адміністративного правопорушення, є заходом забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За змістом ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право особи, яка звертається до суду з позовом, самостійно та на свій розсуд розпоряджатися своїми правами, зокрема, і щодо визначення предмета і підстав позову є складовою диспозитивності, як одного із принципів адміністративного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такі повноваження суду не означають, що суд зобов`язаний розглянути будь-яку вимогу позивача, безвідносно до того, наскільки вона відповідає дійсному предмету спору та належному способу захисту порушеного права. Гарантуючи кожній особі право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, стаття 5 КАС України одночасно визначає, у який спосіб особа може просити суд їх захистити, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини першої цієї статті).

Колегія суддів зазначає, що предметом позову у цій справі є дії відповідача, внаслідок яких порушено право позивача на майно, а способом захисту порушеного права, про який позивач може просити суд є визнання таких дій протиправними і зобов`язання відповідача повернути майно.

Крім того, ОСОБА_1 у позовній заяві просить визнати дії Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції України щодо вилучення (тимчасового затримання) та утримання транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», моделі 814D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , протиправними та зобов`язати Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції України безоплатно повернути транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», моделі 814D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 позивачу - ОСОБА_1 .

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що у цьому спорі відповідач відносно позивача здійснює управлінські функції, що у свою чергу є підставою для розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року №380/1122/20.

Разом з тим, суд першої інстанцій не врахував ці обставини, належним чином не з`ясував підстав позову у цій справі, доводи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, якими їх підтверджує та прийняв передчасне судове рішення.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з викладених вище мотивів.

Згідно з ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З врахуванням наведених вище правових норм та встановлених фактичних обставин справи у їх сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження, тому оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 295, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі №500/2484/22 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 19 вересня 2022 року.