Справа № 380/9684/22
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9684/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення, за правилами спрощеного позовного провадження, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 78315,92 грн.

Посилається на те, що наказом Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області від 06.07.2021 року №77-К-1, відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу», звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури управління розвитку територій та інфраструктури райдержадміністрації за угодою сторін 07.07.2021 року. При звільненні відповідач не виплатив позивачу середній заробіток за весь час затримки виконання рішення про поновлення її на роботі за період з 22.12.2020 року по 05.07.2021 року в сумі 54091,21 грн. Лише 06.07.2022 року, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року у справі №380/11455/21, було здійснено зарахування на банківський рахунок позивача в сумі 43543,42 грн. Отже, станом на дату звільнення позивача 07.07.2021 року відповідач не провів з нею повного розрахунку, а така виплата належних при звільненні сум завершена 06.07.2022 року, тобто поза межами строку, встановленого ст.116 Кодексу законів про працю України. Тому період з 08.07.2021 року по 05.07.2022 року (включно) вважає періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернулася до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що спірна затримка у розрахунку при звільненні позивача пов`язана з процедурою апеляційного провадження по справі №380/11455/21. Зазначила, що після прийняття постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2022 року відповідач виплатив позивачу середню заробітну плату за затримку виконання рішення в сумі 54091,21 грн. Водночас вказала, що стягнення з Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області середнього заробітку за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року у справі №380/11455/21 призведе до подвійної відповідальності Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, що суперечить приписам ст.61 Конституції України. Крім того, додала, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати та не був належний до виплати позивачу в день її звільнення, оскільки нарахований за більш пізній період. З урахуванням викладеного вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Ухвалою судді від 18.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 29.07.2022 року призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Наказом Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області від 26.12.2019 року №177-К-1 позивача було звільнено з посади головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату 31.12.2019 року на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року у справі №380/869/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 року, позов ОСОБА_1 до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача керівника апарату Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області Кулиняка Степана Львовича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Дрогобицької районної державної адміністрації від 26.12.2019 року №177-К-1 «Про звільнення ОСОБА_2 » в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури райдержадміністрації, у зв`язку із скороченням чисельності та штату 31.12.2019 року на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області на посаді головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури з 01.01.2020 року. Стягнуто з Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 100750,04 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області на посаді головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури та стягнення на користь ОСОБА_1 з Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - у розмірі 8671,11 грн.

21.12.2020 року Львівським окружним адміністративним судом видано два виконавчі листи: 1) про стягнення з Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - у розмірі 8671,11 грн; 2) про поновлення ОСОБА_1 на роботі в Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області на посаді головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць виконане відповідачем 22.01.2021 року, а в частині поновлення на роботі 06.07.2021 року шляхом видання наказу №74-К-1 «Про поновлення на роботі Р.Фрайт».

Оскільки позивача не було поновлено на посаді 22.12.2020 року, остання звернулася до суду із вказаним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 22.12.2020 року по 05.07.2021 року (включно).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року у справі №380/11455/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2022 року, позов ОСОБА_1 до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області задоволено повністю. Стягнуто з Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 22.12.2020 року по 05.07.2021 року в сумі 54091,21 грн.

06.07.2022 року на банківський рахунок позивача поступили кошти в сумі 43543,42 грн з призначенням платежу «середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року у справі №380/11455/21», підтвердженням чого є виписка по картковому рахунку позивача.

Вказані обставини не заперечуються сторонами по справі.

Позивач вважає, що оскільки у день звільнення з роботи відповідачем не виплачено їй всіх належних сум, то відповідно до положень ст.117 Кодексу законів про працю України вона має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку з 08.07.2021 року по 05.07.2022 року (включно), у зв`язку із чим звернулася до суду з даним позовом.

Разом з тим, суд враховує, що днем фактичного розрахунку з позивачем є 06.07.2022 року і саме з цього дня необхідно обчислювати строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначені обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні в частині виплати середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення про поновлення її на роботі за період з 22.12.2020 року по 05.07.2021 року.

У рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року (справа №380/11455/21), яке набрало законної сили 13.06.2022 року, суд ухвалив стягнути з Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 22.12.2020 року по 05.07.2021 року в сумі 54091,21 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України, обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

При цьому, суд враховує, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 року у справі №810/451/17.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не був належний до виплати позивачу в день її звільнення, адже згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Крім того, безпідставними є посилання відповідача на те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року у справі №380/11455/21 не виконувалося через його оскарження у суді апеляційної інстанції, а також у зв`язку з відсутністю коштів у фонді заробітної плати Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, оскільки ст.116 КЗпП України чітко визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. І жодних винятків дана стаття не передбачає.

До того ж, суд враховує, що позов у справі №380/11455/21 поданий позивачем 14.07.2021 року, в той час як наказ про її звільнення датований 06.07.2021 року. Тобто, власне, невиплата в день звільнення всіх належних від адміністрації сум слугувала підставою для звернення з позовом у справі №380/11455/21.

Вина відповідача у не проведенні повного розрахунку із позивачем в день її звільнення та невиплаті їй усіх належних сум при звільненні є доведеною у межах цієї справи і виплата таких сум не призведе до подвійної відповідальності відповідача, адже положеннями КЗпП України розмежовано два випадки: оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника (ст.236) та відповідальність за затримку розрахунку при звільненні (ст.117), які є абсолютно різними та не пересікаються один із одним.

Враховуючи, що не проведення з вини роботодавця розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд приходить висновку, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100).

Згідно з абз.1 п.2 розділу ІІ Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи (абз.абз.3 та 4 п.2 Порядку№100).

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку (абз.7 п.2 Порядку№100).

Відповідно до абз.абз.3-5 п.4 Порядку №100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Згідно з п.8 Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Суд встановив, що в позивача у розрахунковому періоді не було заробітної плати, а тому, з урахуванням приписів абз.4 п.4 Порядку №100, середню заробітну плату слід розраховувати з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку (липень 2021 року).

Оскільки позивача звільнено 07.07.2021 року, а виплата спірної суми здійснена лише 06.07.2022 року, строк затримки розрахунку складає 254 робочих днів (з 08.07.2021 року по 05.07.2022 року включно).

Відповідно до штатного розпису відділу містобудування та архітектури Дрогобицької райдержадміністрації на 2019 рік, затвердженого розпорядженням голови Дрогобицької райдержадміністрації від 26.02.2019 року, посадовий оклад головного спеціаліста становить 4900,00 грн.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень.

Так, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 315,79 грн (12000,00 грн (розмір мінімальної заробітної плати травень-червень 2021 року) / 38 (кількість робочих днів у травні-червні 2021 року).

Разом з тим, зважаючи на внесені у ст.117 КЗпП України зміни (в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022 року), відповідач повинен виплатити позивачу її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тобто з 08.07.2021 року (наступний день після звільнення) по 08.01.2022 року.

А тому, сума середнього заробітку, що підлягає до відшкодування, вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку (315,79 грн) на число робочих днів за період з 08.07.2021 року по 08.01.2022 року (128), становить 40421,12 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за таких обставин у цій справі наявні підстави для задоволення позовних вимог частково, а саме стягнення з відповідача за ст.117 Кодексу законів про працю України відшкодування у сумі 40421,12 грн (за час затримки розрахунку при звільненні позивача). У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 37894,80 грн слід відмовити.

Крім того, суд враховує, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України.

В підп.164.1.1 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як видно зі змісту підп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), суд вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області (місцезнаходження: вул.22 Січня, 37, м.Дрогобич, Львівська область, 82100; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 40421 (сорок тисяч чотириста двадцять одну) гривню 12 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 37894 (тридцять сім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 80 копійок відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області (місцезнаходження: вул.22 Січня, 37, м.Дрогобич, Львівська область, 82100; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.