Справа № 600/2261/22-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/2261/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась в суд з позовом до Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області № 01 - К "Про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 ".

- поновити ОСОБА_1 з дня звільнення, 01 березня 2022 року на посаді начальника відділу організації надання адміністративних послуг виконавчого і комітету Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області;

- стягнути з Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації надання адміністративних послуг виконавчого комітету Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області та стягнення заробітної плати на користь ОСОБА_1 .

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 лютого 2022 року в період перебування у відпустці, останнім подано заяву до Вашковецької сільської ради, про звільнення з посади начальника відділу організації надання адміністративних послуг за власним бажанням відповідно до вимог статті 38 КЗпП.

Разом з тим, позивач звертав увагу суду на те, що 01 березня 2022 року до закінчення письмового строку попередження про звільнення передбаченого ст. 38 КЗпП України усно та письмово ним відкликано вказану заяву про звільнення. При цьому зазначив, що на його думку початок перебігу письмового строку попередження про звільнення передбаченого ст. 38 КЗпП починається 22 лютого 2022 року, а відповідно до вимог ст. 253 ЦК України, спливає 07 березня 2022 року.

Також зверталась увага суду на те, що починаючи з 01.03.2022 року на підставі указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 "Про введення воєнного стану в Україні", позивач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації і приступив до виконання службових обов`язків. Тобто, з 01.03.2022 року останній виконує державні обов`язки, та згідно статті 119 КЗпП України підлягає звільненню від основної роботи із збереженням заробітної плати.

Однак, 01.03.2022 року відповідачем винесено розпорядження № 01-К, про звільнення позивача за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП.

Позивач вважає, оскаржуване розпорядження протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що відповідач не вправі був звільняти позивача до закінчення двотижневого строку після подачі заяви про звільнення останнім, оскільки про це він не просив. Тобто, на думку позивача, звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства щодо реалізації і волевиявлення працівника, а тому наявні підстави для поновлення позивача на посаді.

Отже, позивач вважає, що оскаржуване розпорядження суб`єкта владних повноважень прийнято з порушенням законодавства України про працю та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що є предметом перевірки адміністративних судів. А, тому на думку позивача спірне розпорядження підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді з дати звільнення і на користь останнього підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2. Відповідач правом на подання відзиву передбаченим статтею 162 КАС України не скористався, відзив на адміністративний позов не подав.

3. Позивачем також до суду подані письмові пояснення, в яких наведені переважно подібні аргументи, які викладені в позовній заяві.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи в судовому засіданні.

ДОВОДИ УЧАЧСНИКІВ СПРАВИ.

1. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених в адміністративному позові. В судовому засіданні подав заяву, в якій просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження.

2. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження, проти задоволення позову заперечував з підстав наведених у відзиві.

3. Враховуючи приписи статті 194 КАС України, та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в порядку письмового провадження.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. Згідно розпорядження Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області від 06.09.2021 року № 57-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу організації адміністративних послуг Вашковецької сільської ради, за результатами конкурсного відбору.

2. 21.01.2022 року позивачем до відповідача подано заяву, про надання частини щорічної основної відпустки у кількості 10 календарних днів за період роботи з 06.09.2021 року по 07.09.2022 року та додаткову відпустку за службу в органах місцевого самоврядування у кількості 15 календарних днів з 24 січня 2022 року по 17 лютого 2022 року включно.

3. Згідно розпорядження Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області від 21 січня 2022 року № 01-В ОСОБА_1 надано частину чергової щорічної відпустки в кількості 10 календарних днів за період роботи з 06.09.2021 року по 07.09.2022 року та додаткову відпустку за стаж роботи в органах місцевого самоврядування за 2021 рік у кількості 15 календарних днів, з 24 січня 2022 року по 17 лютого 2022 року включно.

4. Позивач у період відпустки відкривав е-лікарняний, зокрема: з 24.01.2022 року по 28.01.2022 року, з 29.01.2022 року по 02.02.2022 року, з 03.02.2022 року по 04.02.2022 року.

5. Судом дослідженні табелі обліку робочого часу по Вашковецькій сільській раді за січень, лютий, березень 2022 року, зі змісту яких встановлено, що ОСОБА_2 продовжено відпустку у зв`язку із її тимчасовою непридатністю, з 18 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року включно.

5. 21.02.2022 року ОСОБА_1 подана заява, про звільнення її з посади начальника відділу організації надання адміністративних послуг Вашковецької сільської ради за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП.

6. Згідно розпорядження сільського голови Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області № 01 - К «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 » від 01.03.2022 року ОСОБА_1 звільнено з 01.03.2022 року з посади начальника відділу організації надання адміністративних послуг Вашковецької сільської ради за власним бажанням без терміну відпрацювання, згідно ст. 38 КЗпП. Зазначеним розпорядженням також визначено провести повний розрахунок з позивачем, та виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 06.09.2021 по 01.03.2022 рр у кількості трьох календарних днів.

7. цього ж числа, 01.03.2022 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку направлено відповідачеві заяву від 01.03.2022 року, про відкликання заяви про звільнення, що підтверджується відміткою відділення пошти на копії конверта.

8. Також судом встановлено, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 43 від 01.03.2022 року, ОСОБА_1 з 01.03.2022 року на підставі указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 "Про введення воєнного стану в Україні", поіменних списків, призвана на військову службу за призовом під час мобілізації і приступила до виконання службових обов`язків за посадою номера обслуги з мінометного розрахунку 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 .

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1.Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 146 Конституції України інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом.

2. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 р. №280/97-ВР. (далі - Закон № 280/97)

Пунктом 1 частини 4 статті 42 Закон № 280/97 передбачено, що сільський, селищний, міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади.

Частиною 8 статті 59 Закону №280/97-ВР визначено, що сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

4. Загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, визначаються Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III).

У відповідності до статті 1 Закону №2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

За змістом статті 7 Закону №2493-III посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

5. Предметом даного позову є оскаржуване розпорядження відповідача, відповідно до якого позивача звільнено з посади, згідно вимог статті 38 Кодексу законів про працю.

Звертаючись до суду, аргументи позивача фактично зводились до того, що звільнення останнього відбулось з порушенням норм трудового законодавства, зокрема щодо реалізації і волевиявлення позивача повернутись до виконання посадових обов`язків, шляхом подання відповідної заяви (заяви про відкликання заяви про звільнення), а тому наявні підстави для поновлення позивача на посаді.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає наступне.

6. Відповідно до вимог статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Як встановлено судом вище, 21.02.2022 року ОСОБА_1 подана заява, про звільнення її з посади начальника відділу організації надання адміністративних послуг Вашковецької сільської ради за власним бажанням відповідно до вимог статті 38 КЗпП.

Також судом встановлено, що 01.03.2022 року винесено спірне розпорядження сільського голови Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області № 01 - К "Про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації надання адміністративних послуг Вашковецької сільської ради за власним бажанням без терміну відпрацювання, згідно статті 38 КЗпП.

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечується учасниками справи - 01.03.2022 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку направлено відповідачеві заяву датованою 01.03.2022 року, про відкликання заяви про звільнення, що також підтверджується відміткою відділення пошти на копії конверта.

При цьому судом враховується, що наведеними вище нормами трудового законодавства працівникові надається право відкликати до спливу строку раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням. Це - безумовне право працівника, також і не заперечується той факт, що в даному випадку термін подачі такої заяви спливає - 07.03. 2022 року.

Водночас, слід зазначити, що Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснив, що працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП).

Суд наголошує, що в даному випадку не заперечується право працівника на подання заяви про відкликання заяви про звільнення та факт існування такої заяви. Разом з тим, матеріали справи не містять відповідних доказів, які б свідчили про те, що відповідачеві було відомо про існування такої заяви в строк до прийняття оскаржуваного розпорядження та чи позивачем подано таку заяву, саме до 01.03.2022 року - дати прийняття спірного розпорядження).

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно аналізу наявних доказів у матеріалах справи, зокрема копії конверту з відміткою Укрпошти, про направлення листа - 01.03.2022 року на які посилається позивач, неможливо встановити, коли саме отримано відповідачем лист та який вміст такого листа. Тобто докази, які б свідчили про отримання відповідачем заяви позивача про відкликання заяви про звільнення - 01.03.2022 року від 01.03.2022 до винесення спірного розпорядження, в матеріалах справи відсутні. При цьому, слід звернути увагу на те, що відповідач фізично не міг отримати листа - 01.03.2022 року, з врахування механізму доставки поштової кореспонденції.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів, а позивачем та його представником не наведено жодних обставин та достатніх аргументів, які б свідчили про те, що позивач належним чином повідомляв відповідача про відкликання заяви про звільнення протягом зазначеного періоду, хоча не був позбавлений такого права.

При цьому суд зазначає, що саме по собі звільнення до закінчення двотижневого строку попередження не може свідчити про відсутність волевиявлення працівника на звільнення з посади та не є підставою для поновлення позивача на роботі. Суд наголошує, що Закон не забороняє роботодавцеві звільнити працівника із займаної посади раніше закінчення двотижневого терміну попередження, а лише зумовлює право позивача на подання заяви, про відкликання такої заяви за наявності на те волевиявлення останнього.

Крім того суд зазначає, що застереження щодо попередження працівника про звільнення є гарантією роботодавця, якою забезпечено можливість у вказаний проміжок часу знайти кваліфіковану заміну працівнику, який виявив бажання звільнитись.

Отже, проаналізувавши наведе вище в контексті встановлених обставин справи та враховуючи волевиявлення позивача в поданій заяві, в якій власне останній просив звільнити його із займаної посади за власним бажанням відповідно до вимог ст.38 КЗпП України, суд дійшов висновку, що в діях відповідача відсутні порушення положень трудового законодавства під час виконання покладених на нього обов`язків, щодо звільнення позивача із займаної посади.

7. З приводу доводів позивача щодо протиправності оскаржуваного розпорядження з мотивів його видання в період перебування останнього у відпустці, суд зазначає, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період перебування працівника у відпустці (перше речення частини третьої статті 40 КЗпП України).

Ця гарантія поширюється на випадки припинення трудового договору (договору контракту) з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом. Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, усуваються шляхом зміни дати припинення трудових відносин на перший день після закінчення періоду відпустки.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в справі № 205/4196/18 від 15.09.2020 року, у подібних правовідносинах.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 року по справі №815/1813/15 касаційний суд зазначив про те, що правом змінити дату, з якої особа підлягає звільненню з посади в такій правовій ситуації, наділений безпосередній керівник (начальник) такої особи, шляхом внесення змін до наказу про звільнення із зазначенням нової дати звільнення, встановивши її наступним робочим днем після закінчення терміну непрацездатності чи виходу з відпустки працівника.

Враховуючи зазначене вище в частині того, що до оскаржуваного розпорядження в частині дати звільнення позивача керівник наділений правом внести зміни щодо дати звільнення - суд відхиляє доводи позивач з даного приводу, як безпідставні.

8. Вирішуючи даний спір слід зазначити, що висновки суду, які наведені вище, очевидно вказують на те, що розпорядження, яким позивача звільнено з посади узгоджується з вимогами частини 2 статті 2 КАС України, оскільки вимогами трудового законодавства імперативно не визначено заборони для роботодавця після отримання заяви про звільнення - звільнити працівника раніше ніж за два тижня (окрім випадку наявності в цей період заяви про відкликання заяви про звільнення). При цьому, законодавець визначив поняття відкликання заяви про звільнення в двотижневий строк, як одну із гарантій із унормування періоду - два тижні, протягом якого такі правовідносини можуть мати місце, до фактичної дати звільнення.

9. Окремо суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази і довести певні обставини, які свідчать про правомірність його дій/бездіяльності, законність прийнятих рішень. Як свідчать обставини справи, у згаданих правовідносинах, доводи позивача щодо протиправності спірного розпорядження про звільнення із займаної посади не знайшли свого підтвердження.

10. За нормами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

11. Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем - суд дійшов висновку, що обґрунтування на які посилається відповідач, дають суду підстави для висновків, які спростовують доводи позивача, відтак в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, а позивач в даній категорії справ також звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач - Вашковецька сільська рада Дністровського району Чернівецької області ( вул. М.Грушевського, 22, с. Вашківці, Дністровський район, Чернівецька область, 60222, ).

Суддя О.В. Боднарюк