Справа № 580/11542/21
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року справа № 580/11542/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Галасун А.О.,

позивача: ОСОБА_1 - особисто,

представника позивача: Кузьмінського О.О. - за ордером,

представника відповідача: Кириченка М.О. - за ордером,

розглянувши в судовому засіданні в місті Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації від 07.12.2021 №86/02.1-02 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення діяльності управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації;

- стягнути на користь позивач середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

Ухвалою суду від 01.03.2022 зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.05.2022 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.06.2022 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено порушення вимог ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», оскільки про наступне звільнення позивача не попереджено та не запропоновано іншу рівнозначну або нижчу посаду державної служби як це передбачено Законом України «Про державну службу» за 30 календарних днів.

Позивач стверджує, що 16.12.2021 ним подано відповідачу скаргу про порушення прав та законних інтересів, однак станом на дату звернення до суду відповіді на скаргу не отримав, тому звернувся з позовом для захисту порушених прав.

У відзиві на адміністративний позов відповідач не погодився з доводами позивача та просив у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи свою позицію тим, що ОСОБА_2 , який призначений на посаду начальника Управління за дорученням Черкаської обласної державної адміністрації розробив новий штат Управління, який затверджений 07.09.2021 головою Черкаської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 . У новому штаті не передбачалась посада, яку обіймав позивач.

Натомість, у штатному розписі був створений сектор оборонної та режимно-секретної роботи. Посада завідувача саме цього сектору неодноразово пропонувалася позивачу. Дана посада відноситься до категорії "Б", як і посада, яку обіймав позивач.

Відповідно до нового штатного розпису Управління на 2021 рік кількість працівників налічувала 22 штатні одиниці, тобто залишалася незмінною. Управлінням виданий наказ від 07.09.2021 № 52/02.1-02 «Про введення в дію структури та штатного розпису Управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації на 2021 рік».

З метою попередження працівників виданий наказ Управління від 10.09.2021 №53/02.1-02 «Про попередження працівників про можливе вивільнення» з додатком.

Для попередження працівників Управління складені та підписані начальником ОСОБА_2 письмові попередження про наступне звільнення, в яких пропонувалися інші посади тим працівникам, посади яких скорочувалися.

Попередження позивача про наступне звільнення Управління направило своїм листом від 24.09.2021 № 398/01-09 та з використанням послуг оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу проживання позивача, яка була зазначена в його особовій справі: АДРЕСА_1 .

Крім цього, листом Управління від 20.10.2021 №438/01-09 з використанням послуг оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» повторно направлено два примірника попередження про наступне звільнення та копію наказу Управління на адресу проживання позивача. Свідченням відправки листа є фіскальний чек про направлення листа рекомендованого з ідентифікатором поштового відправлення 581. Зазначені документи знаходилися у відділені Укрпошти № 28 за адресою місто Черкаси, вул. Самійла Кішки, буд. 189 з 22.10.2021 і були отримані позивачем 19.11.2021, що підтверджується результатами відстеження листа рекомендованого з ідентифікатором поштового відправлення 581.

Відповідач зазначив, що 05.11.2021 о 15 годині 34 хвилин начальником Управління ОСОБА_2 через засоби телекомунікаційного зв`язку - застосунок месенджер «WhatsАрр», та з використанням особистого телефону повторно надіслано ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_1 , і цього ж дня було прочитано останнім: копія наказу від 07.09.2021 № 52/02.1-02 «Про введення в дію структури та штатного розпису Управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації на 2021 рік»; копія наказу Управління від 10.09.2021 № 53/02.1-02 «Про попередження працівників про можливе вивільнення» з додатком; копія попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 .

За твердженням відповідача, позивач починаючи з 02.09.2021 по 06.12.2021 перебував на лікарняному, тому 07.12.2021, у день виходу на роботу позивача, керівник Управління ОСОБА_2 скликав нараду, під час якої зачитав у присутності колективу Управління та ОСОБА_1 повідомлення про скорочення посади заступника начальника управління - начальника відділу організації діяльності управління та в черговий раз запропонував позивачу посаду завідувача сектору оборонної та режимно-секретної роботи та передав листок-повідомлення позивачу. Позивач відмовився поставити свій підпис на попередженні. Про даний факт складено акт від 07.12.2021 № 9 та підписано всіма присутніми на нараді працівниками. Заяви про переведення на посаду завідувача сектору оборонної та режимно-секретної роботи позивач теж не надав.

На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що оскаржуваний наказ видано на законних підставах та з додержанням відповідних норм законодавства.

Вирішуючи питання про прийняття відзиву, суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Ухвалою суду від 04.01.2022 про відкриття провадження в адміністративній справі встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримано відповідачем 30.03.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №732.

Відзив на позовну заяву подано 14.04.2022, тобто в межах п`ятнадцятиденного строку з дати отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі, тому суд не вбачає підстав для його неврахування під час розгляду справи.

Щодо твердження позивача про подачу відповідачем відзиву після початку розгляду справи по суті, суд звертає увагу, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022, який затверджено Законом № 2212-IX від 21.04.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022, який затверджено Законом № 2263-IX від 22.05.2022.

Зважаючи на ту обставину, що протягом лютого-березня 2022 року в Україні тривала активна фаза війни, а робота усіх державних органів, в тому числі відповідача, була спрямована на стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, тому суд вважає необґрунтованими посилання позивача щодо несвоєчасного подання відзиву на позовну заяву.

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача та наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність належних доказів отримання ним попередження про наступне вивільнення та пропозиції іншої посади.

Розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації виданий наказ від 07.09.2021 № 52/02.1-02 «Про введення в дію структури та штатного розпису управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації на 2021 рік».

З метою попередження працівників виданий наказ Управління від 10.09.2021 №53/02.1-02 «Про попередження працівників про можливе вивільнення» з додатком, в якому передбачено необхідність попередження заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення діяльності управління ОСОБА_1 .

Відповідачем оформлено попередження за підписом начальника управління від 24.09.2021, в якому вказано про наступне звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення діяльності управління, у зв`язку із скороченням посади та вказано, що ОСОБА_1 пропонується посада завідувача сектору оборонної та режимно-секретної роботи управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації.

Вказане попередження направлено 24.09.2021 позивачу рекомендованим листом №151 та не вручено з незалежних від відповідача причин.

В судовому засіданні встановлено, що 21.10.2021 ОСОБА_1 повторно направлено вказане попередження рекомендованим листом №581 та вручено 19.11.2021 особисто.

У період з 02.09.2021 по 06.12.2021 позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що засвідчується листами непрацездатності, які видані комунальним некомерційним підприємством «другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», комунальним некомерційним підприємством «третій Черкаський міський центр первинної медико- санітарної допомоги», комунальним некомерційним підприємством «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради.

Наказом управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації від 07.12.2021 № 86/02.1-02 звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення діяльності управління 07.12.2021 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із наведеним наказом про звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно з частинами 2, 3 статті 5 Закону №889-VІІІ відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VІІІ державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені, статтею 87 Закону №889-VІІІ, зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Отже, на відміну від пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VІІІ можливе внаслідок зміни штатного розпису державного органу, яким передбачено скорочення посади державного службовця, яку він обіймав. При цьому, зміна чисельності або штату державних службовців не є обов`язковою.

Як встановлено судом, посада, яку обіймав позивач скорочена, з подальшим внесенням змін до штатного розпису, яким введено посаду завідувача сектору оборонної та режимно-секретної роботи управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації. Обидві посади віднесені до посад державної служби категорії "Б".

За змістом положень ч. 3 ст. 87 Закону №889-VІІІ суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

З наведених законодавчих приписів вбачається, що на роботодавця покладено обов`язок в тридцятиденний термін до звільнення попередити державного службовця про скорочення посади та запропонувати рівнозначну або нижчу посаду за відсутності рівнозначної.

В розумінні п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону №889-VІІІ рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №889-VІІІ посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 6 Закону №889-VІІІ передбачено категорія "Б" - посади:

керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення;

керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення;

керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів.

За ч. 4 ст. 6 Закону №889-VІІІ визначення підкатегорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно зі статтею 51 Закону №889-VІІІ з метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за такими рівнями:

1) Апарат Верховної Ради України, Секретаріат Кабінету Міністрів України, постійно діючий допоміжний орган, утворений Президентом України, апарати (секретаріати) Ради національної безпеки і оборони України, Рахункової палати, Конституційного Суду України, Верховного Суду, Офісу Генерального прокурора;

2) міністерства, центральні органи виконавчої влади із спеціальним статусом, який встановлений законом, апарати (секретаріати) вищих спеціалізованих судів, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) інші державні органи, юрисдикція яких поширюється на всю територію України;

4) державні органи, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя;

5) державні органи, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення.

Суд зазначає, що Законом не визначено поняття «нижча посада» та «вища посада», однак проаналізувавши положення Закону, можна дійти висновку, що:

- нижчою посадою є посада державної служби, яка належить до нижчої підкатегорії посад державної служби незважаючи на рівень державного органу, а також посада державної служби у державному органі з нижчим рівнем в межах однієї підкатегорії посад державної служби;

- вищою посадою є посада державної служби, яка належить до вищої підкатегорії посад державної служби незважаючи на рівень державного органу, а також посада державної служби у державному органі з вищим рівнем в межах однієї підкатегорії посад державної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» визначено Перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій.

За змістом положень Переліку посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій, до підкатегорії «Б2» категорії посад державної служби «Б» належать, зокрема, посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів апарату місцевих державних адміністрацій, самостійних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій.

До підкатегорії «Б3» категорії посад державної служби «Б» належать, зокрема, посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів апарату місцевих державних адміністрацій, самостійних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій.

Отже, посада керівника структурного підрозділу у складі самостійного структурного підрозділу апарату місцевої державної адміністрації є нижчою посадою по відношенню до посади заступника керівника самостійного підрозділу місцевої державної адміністрації.

В даному випадку посада завідувача сектору оборонної та режимно-секретної роботи управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації є нижчою посадою по відношенню до посади заступника начальника управління - начальника відділу організації діяльності управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації.

Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, у зв`язку із скороченням посади, яку займав позивач, в управлінні відсутня вакантна рівнозначна посада, тому позивачу правомірно пропонувалась нижча посада в межах категорії «Б» посад державної служби, яку обіймав позивач.

Доводи позивач про те, що йому не вручено належним чином попередження про наступне звільнення суд оцінює критично.

Статтею 9-1 Закону №889-VІІІ доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

В контексті наведених вимог Закону №889-VІІІ суд зазначає, що роботодавець вважається таким, що виконав свій обов`язок щодо належного доведення інформації або документів до відома державного службовця після спливу п`яти календарних днів з дати їх направлення.

В судовому засіданні встановлено, що 20.10.2021 відповідачем повторно оформлено повідомлення про наступне звільнення і пропозицію посади позивачу та направлено рекомендованим листом №581 через оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу: вул. Атамановського, 10, м. Черкаси, яка зазначена позивачем як фактичне місце проживання в особовій картці державного службовця №159.

За даними офіційного сайту АТ «Укрпошта» https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html відправлення, що надійшло рекомендованим листом №581 знаходилось у відділенні зв`язку №28, яке розташоване неподалік адреси фактичного місця проживання позивача та вручено 19.11.2021.

Разом з тим, відповідачем не доведено, що поштове відправлення №581 вручено особисто позивачу.

Відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону №889-VIII передбачено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Отже, спеціальний Закон №889-VIII у випадку звільнення з ініціативи суб`єкта призначення передбачає заборону звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності.

Першим робочим днем позивача після завершення періоду тимчасової непрацездатності є 07.12.2021 і в цей день відповідачем видано наказ про звільнення позивача.

Разом з тим, суд враховує ту обставину, що звільнення державного службовця за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII можливе в тому випадку, якщо останнього попереджено за 30 днів з відмовою від запропонованої йому посади.

Як вбачається з акту №9 від 07.12.2021 про відмову ОСОБА_1 щодо надання згоди на зайняття вакантної посади завідувача сектором оборонної та режимно-секретної роботи управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації, який засвідчений підписами начальника управління ОСОБА_13, та працівниками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , начальник управління ОСОБА_2 зачитав текст попередження про можливе звільнення з посади по скороченню та запропонував вакантну посаду завідувача сектору оборонної та режимно-секретної роботи управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації, яке ОСОБА_1 відмовився підписувати.

Отже, враховуючи, що відповідач не підтвердив доведення змісту попередження про звільнення та пропозиції іншої посади до 07.12.2021 і тільки з цієї дати роботодавець дізнався про відсутність волевиявлення та бажання позивача продовжувати роботу за посадою, яка йому запропонована, оскільки відповідна заява позивачем роботодавцю в цей день не подана, тому саме з 07.12.2021 відраховується тридцятиденний період на звільнення позивача.

При цьому суд приймає до уваги, що позивачем не доведено суду про відсутність обізнаності останнього щодо можливого звільнення, з урахуванням статті 9-1 Закону №889-VІІІ, а також тієї обставини, що відповідачем вживались усі належні заходи щодо попередження позивача.

В ході судового розгляду спору та оцінки усіх наявних у матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов до висновку, що позивач використовуючи норму про заборону звільнення під час тимчасової непрацездатності вчиняв дії для ухилення від отримання попередження з метою подальшого оскарження звільнення.

Наведене в сукупності свідчить, що відповідач мав право прийняти наказ про звільнення позивача, однак, датою звільнення відповідач мав визначити дату, яка є першим робочим днем, після закінчення тридцятиденного періоду.

Отже, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення тридцятиденного періоду, тобто 10 січня 2022 року.

Твердження позивача, що спірний наказ прийнято без конкретизації причин та підстав є безпідставними, оскільки зі змісту цього наказу слідує, що у ньому вказано підставу для його видання (скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису) та чітко зазначено підстави звільнення (пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII), в наказі зазначено дату припинення трудових відносин.

Таким чином, для захисту порушених прав позивача в даному випадку наявні підстави для зміни дати звільнення позивача з « 7 грудня 2021 року» на « 10 січня 2022 року».

Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку, суд зазначає, що у період з 7 грудня 2021 року по 10 січня 2022 року позивач повинен був працювати та отримувати заробітну плату, відповідно за цей період на користь позивача повинен бути стягнутий середній заробіток.

Спеціальне законодавство не містить норм щодо визначення порядку розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні військового, як наслідок до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), в редакції чинній на дату звільнення позивача.

Пунктом 2 Порядку №100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У відповідності до пп. «л» п. 1 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 цей Порядок застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 3 Порядку № 100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт; високі досягнення в праці; умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 даного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Положеннями пункту 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Грошове забезпечення нараховане за два попередні місяці липень та серпень 2021 року, що передували місяцю звільнення становить 37750,13 грн., кількість фактично відпрацьованих робочих днів становить 40, отже середньоденний заробіток позивача становить 968,75 грн. (37750,13 /40=968,75).

У грудні кількість робочих днів після 07.12.2021 становить 17 днів, у січні 2022 року - 4 робочих дні.

Відповідно, середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивача становить 20343,75 грн. (968,75х21=20343,75).

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 цього ж Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 (адміністративне провадження №К/9901/5157/19), від 24.10.2019 у справі №820/4280/17 (адміністративне провадження №К/9901/11712/19), від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (касаційні провадження №К/9901/17099/19, №К/9901/17108/19, №К/9901/18639/19), у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №520/6161/19 (адміністративне провадження №К/9901/5378/20).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача надав суду копії договору про надання правової допомоги від 20.12.2021, згідно п. 1.1 якого вбачається, що адвокат повинен надавати позивачу правову допомогу в оскарженні наказу від 07.12.2021 №86/02.1-02 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Однак, окрім наведеного договору до матеріалів справи не приєднано інших доказів та платіжних документів, які дають змогу встановити кількість часу витраченого адвокатом на захист інтересів клієнта при розгляді справи в Черкаському окружному адміністративному суді та не надано доказів, які свідчать про перерахування коштів адвокату, що вказує про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 12, 14, 72, 76, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення діяльності Управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», з « 7 грудня 2021 року» на « 10 січня 2022 року».

Стягнути з Управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації (вул. Смілянська, буд. 131/1, м. Черкаси, Черкаська обл., 18029, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 20343 (двадцять тисяч триста сорок три) грн. 75 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 16 вересня 2022 року.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО