Справа № 640/2664/20
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Київ № 640/2664/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Головного управління ДПС у м. Києві; 2. Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві
провизнання протиправними дій, протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (відповідач-2), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо неповернення надмірно сплаченої суми податку з фізичних осіб, штрафу та пені на загальну суму 44982 (сорок чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят двох) гривень 20 копійок;

- визнати протиправним та скасувати прийняте ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення № 6319- 17 від 30.11.2015;

- стягнути з бюджету на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) надмірно сплачений податок з фізичних у сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок, надмірно сплачену суму штрафу у розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень, та надмірно сплачено суму пені у розмірі 9982 (дев`яти тисяч дев`ятсот вісімдесят двох) гривень 20 копійок, а загалом на суму 44982 (сорока чотирьох тисяч дев`ятсот вісімдесят двох) гривень 20 копійок.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 відкрито провадження у справі №640/2664/20.

Відповідно до Розпорядження від 30.03.2021 №542, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді, в проваджені якої перебувала справа, адміністративну справу №640/2664/20 передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2021 адміністративну справу №640/2664/20 передано судді Каракашьяну С.К. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2021 прийнято справу до провадження судді Каракашьяна С.К., суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що позивач з 12.12.2013 не є власником транспортного засобу, на який контролюючий орган нарахував транспортний податок.

Відповідач-1 в поданому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав правомірності своїх дій та прийнятих рішень. В той же час, відповідач-1 вказує на пропуск позивачем строків звернення до адміністративного суду в частині оскарження податкового повідомлення-рішення.

Відповідач-2 в своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що висновок Головного управління ДПС у м. Києві про повернення позивачу надмірно сплаченого податку, штрафу та пені не надходив.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.11.2015 №6319-17, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

Як вказує позивач, 20.12.2019 ОСОБА_1 стало відомо про податкове повідомлення-рішення від 30 листопада 2015 року № 6319-17, в наслідок чого, позивач сплатив на адресу управління Державного казначейства в м. Києві суму податку у розмірі 25000 гри., що підтверджується квитанцією № 59 від 20.12.2019 року, суму штрафу у розмірі 10000 грн., що підтверджується квитанцією №60 від 20.12.2019 року та суму пені у розмірі 9982,20 грн., що підтверджується квитанцією № 61 від 20.12.2019 року.

Поряд з цим, вважаючи що вказані кошти надмірно зараховані до бюджету позивач, листом від 14.01.2020 звернувся до Головного управління ДПС у м. Києві з вимогою їх повернення у відповідності до вимог статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, Наказу Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів».

Головне управління ДПС у м. Києві своїм листом №АДВ/26-15-33- 14-23 від 30.01.2020 (отримано 03.02.2020) відмовило в задоволенні заяви позивача щодо повернення надмірно сплачених коштів мотивуючи тим, що на даний час в особливому рахунку платника податків ОСОБА_1 транспортного податку з фізичних осіб помилково та/або надмірно сплачених сум грошових зобов`язань не обліковується.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а також незгода з відмовою у поверненні надмірно сплачених сум, зумовили звернення позивача з даним позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

01 січня 2015р. набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71), яким викладено в новій редакції ст.ст. 265-267 ПК України і передбачено сплату фізичними особами транспортного податку.

Згідно з пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в т.ч. нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно з пп. 267.2.1 п. 267 ст. 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Як визначено у п. 267.6 ст. 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті. Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (пп. 267.6.1); податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (пп. 267.6.2).

Статтею 8 ПК України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (п. 8.3).

Згідно з пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, до складу якого, згідно з пп. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 цього Кодексу, входить транспортний податок.

Отже, як вбачається, з 01.01.2015 до переліку місцевих податків і зборів Законом №71 віднесено транспортний податок, який встановлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування і є обов`язковими до сплати на відповідній території.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629" внесено зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві" та викладено його в новій редакції, в якій установлено транспортний податок і затверджено Положення про транспортний податок (додаток 2). Згідно з п. 4.1 цього Положення ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до пп. 2.1 п. 2 цього Положення, тобто легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

Вказане рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 офіційно опубліковано в газеті "Хрещатик" за січень 2015р. №13/1.

Отже, як вбачається, рішення про встановлення транспортного податку у м. Києві прийнято і офіційно оприлюднено Київською міською радою у січні 2015р.

Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Враховуючи, що рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 про установлення транспортного податку у м. Києві прийнято і оприлюднено у січні 2015р., то згідно з пп. 12.3.4 п. 12.3 та п. 12.5 ст. 12 ПК України дане рішення підлягає застосуванню не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, тобто, як вірно зазначає позивач, з 2016р.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що нарахування відповідачем транспортного податку на 2015р. всупереч пп. 12.3.4 п. 12.3 та п. 12.5 ст. 12 ПК України здійснено безпідставно, чим порушено майнові права і інтереси позивача.

Інші доводи сторін не спростовують вказаних висновків суду.

Щодо посилань відповідача на порушення позивачем строків звернення до суду, суд враховує наступне.

Так, позивач на обґрунтування дотримання строку звернення до суду зазначив про те, що йому стало відомо про спірне податкове повідомлення-рішення лише 20.12.2019.

Строк звернення до адміністративного суду врегульований статтею 122 КАС України.

Відповідно до частини першої цієї статті позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший частини другої статті 122 КАС України).

Частиною 4 ст. 122 КАС України також передбачено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, наведені норми встановлюють загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах, водночас, передбачаючи можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами. Таким іншим спеціальним законом у сфері податкових відносин є Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає порядок та строки оскарження податкових повідомлень-рішень.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з вимогами п. 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

В силу приписів ст. 102 ПК України, платник податків має оскаржити податкове повідомлення-рішення, з урахуванням положень статті 102 Податкового кодексу України, за умови, якщо він не скористався право на оскарження в адміністративному порядку, протягом 1095 днів.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідач наголошує, податкове повідомлення-рішення від 30.11.2015 року № 6319-17 було надіслане платнику податків ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення (номер поштового відправлення 270) на адресу: АДРЕСА_1 . Зазначений лист було вручено позивачу особисто під підпис 16.12.2015 року.

За змістом пункту 2 Правил № 270 вручення поштового відправлення, поштового переказу - це виробнича операція, яка полягає у видачі поштового відправлення, виплаті коштів за поштовим переказом одержувачу.

Повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - це повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Відповідно до пункту 11 Правил № 270 поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Рекомендоване поштове відправлення відповідно до пункту 2 Правил № 270 - це реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «М», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

Згідно з пунктом 90 Правил № 270 адресат може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення, коштів за поштовим переказом за довіреністю, що оформляється в установленому законодавством порядку.

Довіреність на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом може бути посвідчена нотаріально, посадовою особою організації, у якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання. Після пред`явлення оригіналу довіреності її копія залишається в об`єкті поштового зв`язку.

Відповідно до пункту 94 Правил № 270 порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок», цих Правил.

Відповідно до змісту абзацу 1 пункту 102 Правил № 270 в об`єкті поштового зв`язку вручаються рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, не вручені адресатам під час доставки додому.

Згідно з пунктом 105 Правил № 270 одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

Оператор поштового зв`язку також може визначати інший порядок вручення реєстрованих поштових відправлень.

Надсилання спірного рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцезнаходженням позивача є належним виконанням обов`язків відповідача щодо інформування позивача про прийняте ним рішення.

У разі доставки рекомендованого відправлення, на адресу відправника повертається повідомлення про вручення. У разі повернення повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення з відміткою про доставку (вручення) відповідному адресату за належною адресою, презюмується, що воно отримано уповноваженою особою.

Викладене свідчить про те, що обов`язковою умовою для підтвердження отримання рекомендованого відправлення є інформація у повідомленні про вручення поштового відправлення про дату вручення та одержувача (прізвище та його підпис).

На підтвердження отримання позивачем спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем надано копію повідомлення про вручення поштового відправлення №270, в якому наявна інформація про дату подання - 11.12.2015, адресат: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , відмітка «особисто», дата вручення 16/12, підпис.

З огляду на наведені норми чинного законодавства можна дійти висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис здійснює працівник поштового зв`язку.

Повідомлення про вручення поштового відправлення №270 не містить інформації про прізвище особи, яка отримала відправлення, що свідчить про недотримання вимог Правил № 270, а тому не може бути належним доказом отримання вказаного відправлення, з врахуванням того, що позивач заперечує особисте отримання вказаного відправлення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 640/16786/20.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо неповернення надмірно сплаченої суми податку з фізичних осіб, штрафу та пені на загальну суму 44982 (сорок чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят двох) гривень 20 копійок та стягнення вказаних коштів на користь позивача, суд зазначає, що нормами діючого законодавства не передбачено стягнення (повернення) надмірно сплачених сум грошового зобов`язання за рішенням суду, однак порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджений Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 3 вересня 2013 року (далі - Порядок № 787).

Відповідно до п. 5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюються справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Відповідно до вимог пункту 8 Порядку №787 у разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує:

висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку;

два примірники реєстру висновків за платіжами, належними державному бюджету, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку;

три примірники реєстру висновків за платежами, належними мiсцевим бюджетам, та платежами, якi пiдлягають розподiлу мiж державним та мiсцевими бюджетами, за формою згiдно з додатком 3 до цього Порядку.

З викладених правових норм вбачається, що законодавством регламентовано чіткий порядок повернення суб`єктам господарювання надмірно сплачених податкових платежів, який включає в себе сукупність послідовних дій учасників даних правовідносин, а саме: 1) звернення суб`єкта господарювання до податкового органу із відповідною заявою; 2) встановлення податковим органом наявності факту переплати; 3) складання ним відповідного висновку та його надіслання органам Державної казначейської служби України для повернення заявнику надміру сплачених коштів або винесення обґрунтованої відмови у задоволенні заяви.

Суд зазначає, що питання про повернення позивачу сум сплаченого податку на даний час є передчасним, оскільки встановлення податковим органом наявності факту переплати неможливе до набрання законної сили рішення, яким скасовано податкові повідомлення-рішення про нарахування сум податку.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами першою та третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 30.11.2015 №6319-17.

3. В решті позову - відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в сумі 840,00 грн. (вісімсот сорок гривень 00 коп.) стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.К. Каракашьян