Справа № 300/3019/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/3019/20 пров. № Н-А/857/4348/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т .В ., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

представника позивача: не з`явився

представника відповідача: Токар В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Приватного підприємства «Оресто» про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року за нововиявленими обставинами у справі №300/3019/20 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Оресто» до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 20.10.2020 року за №000074/0706, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Оресто» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 20.10.2020 року за № 000074/0706.

Позовні вимоги були обґрунтуванні тим, що висновки податкового органу про порушення суб`єктом господарювання вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» не відповідають дійсним обставинам, а тому рішення суб`єкта владних повноважень про застосування фінансових санкцій підлягає скасуванню.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування фінансових санкцій від 20.10.2020 року за № 000074/0706.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції є таким, що винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі № 300/3019/20 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Оресто» до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 20.10.2020 року за № 000074/0706 - відмовлено.

28 червня 2022 року Приватним підприємством «Оресто» до Восьмого апеляційного адміністративного суду подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 у справі № 300/3019/20.

В обґрунтування даної заяви зазначає, що після ухвалення судового рішення товариству стало відомо, що Верховним Судом у постанові від 31 травня 2022 року у справі № 540/4291/20 (адміністративне провадження № К/9901/34873/21) зазначено, що системний аналіз наведених норм ПК України та Закону №481/95-ВР у їх взаємозв`язку дають підстави для формулювання правового висновку: зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці

Заявник зокрема зазначає, що колегія суддів Верховного Суду у даній постанові вказує про те, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання, не встановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

Відтак, вважає, що це є підтвердженням того, що апеляційним судом при винесені постанови було використано документи, які не підтверджують факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а лише його придбання, що в свою чергу суттєво вплинуло на обґрунтованість та законність винесеного рішення. Оскільки викладена обставина підтверджується Актом перевірки у якому зафіксовано обставини придбання позивачем пального і лише міститься посилання на докази, якими підтверджується кількість придбаного пального, його вартість. Однак, безпосередньо в Акті перевірки ГУ ДПС зазначило про можливість отримання пального (заправки пальним) з пересувних акцизних складів. Поряд з цим в Акті перевірки не відображено спосіб його зберігання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей).

Відтак, заявник стверджує, що дана обставина має значення для вирішення справи і є істотною для постановлення правильного рішення у справі, (та раніше не була підприємству відома) так як на її підставі можна зробити висновок про відсутність підстав для застосування до ПП «ОРЕСТО» відповідальності за порушення вимог Закону №481/95-ВР .

Просить заяву про перегляд за нововиявленими обставинами задовольнити, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 скасувати, і направити справу на новий розгляд.

Відповідач подав відзив на заяву про перегляд постанови за нововиявленими обставинами та зазначив, що посилання заявника на постанову Верховного Суду від 31.05.2022р, якою передбачено, що «системний аналіз наведених норм ПК України та Закону №481/95- ВР у їх взаємозв`язку дають підстави для формулювання такого правового висновку: зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування(місце зберігання пального) є безпідставиними.

Податковий орган звертає увагу на те, що висновки, викладені в постанови Верховного Суду, не є нововиявленою обставиною та не є підставою для визнання не чинними податкових повідомлень-рішень, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вище вказаних постанови Верховного Суду не існувало, тому відповідач по даний справі при винесенні спірних податкових повідомлень рішень та суд при прийнятті спірного судового рішення на момент виникнення спірних правовідносин об`єктивно не міг керуватися вказаною правовою позицією.

Просить залишити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ПП «ОРЕСТО» без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 без змін. Також розгляд заяви просив провести без участі представника відповідача.

Сторони були повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, копії ухвал про відкриття провадження та про призначення розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до розгляду отримано учасниками справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів заяви, колегія суддів дійшла до висновку що у задоволенні такої необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що стаття 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює перелік вичерпних підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, зокрема може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Згідно ч. 4 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Тобто, обставини, що виникли чи змінилися після прийняття судом рішення, зокрема обставини, на які посилається заявник в своїй заяві, не можуть визнаватися нововиявленими.

Частиною 3 ст. 361 КАС України передбачено, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

В постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2015 року за № 7 «Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» зазначено, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення

З матеріалів справи встановлено, що позивач вважає нововиявленою обставиною висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 31 травня 2022 року у справі № 540/4291/20, де зокрема судова колегія зазначила, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання, не встановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії. Також вказує про те, що апеляційним судом при винесені постанови було використано документи, які не підтверджують факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а лише його придбання, що в свою чергу суттєво вплинуло на обґрунтованість та законність винесеного рішення.

Слід зазначити, що під час розгляду апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, судом апеляційної інстанції було надано оцінку поданими сторонами доказам, зокрема також і акту перевірки, на який кликається заявник. При ухваленні судового рішення в цій справі щодо вказаних позовних вимог апеляційним судом було повно та всебічно досліджено всі обставини справи, які існували на час її розгляду, та встановлено правомірність винесеного податковим органом рішення про застосування штрафних санкцій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а, від 26.02.2020 у справі №800/578/17.

З аналізу вищевикладеного випливає те, що істотними обставинами справи можуть бути такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі суду, особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які беруть участь у справі, ні суду, який розглядав її та вирішував спір по суті.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що наведені в заяві обставини не є нововиявленими в розумінні статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).

У рішенні у справі «Вієру проти Республіки Молдова» (Vieru v Republic of Moldova) Суд постановив, що рішення про перегляд остаточних рішень повинні відповідати відповідним законодавчим критеріям; і зловживання такою процедурою цілком може суперечити Конвенції. Завдання Суду полягає у визначенні того, чи застосовувалася ця процедура у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції, і таким чином забезпечувалося дотримання принципу правової визначеності. При цьому Суд повинен мати на увазі, що в першу чергу відповідальність національних судів полягає у тлумаченні положень національного законодавства (пункт 14, заява № 25763/10).

Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Промислово-фінансовий Консорціум «Інвестиційно-металургійний союз» проти України», заява № 10640/05).

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів зауважає, що ключові аргументи заяви отримали достатню оцінку.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слід відмовити в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 300/3019/20, оскільки підстави наведені в заяві Приватного підприємства «Оресто», не є нововиявленими обставинами, в розумінні положень п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 КАС у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 2 ст. 369 КАС України судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 313, 321, 325, 328, 329, 361, 368, 369 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Приватного підприємства «Оресто» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 300/3019/20 за позовом Приватного підприємства «Оресто» до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 20.10.2020 року за №000074/0706 - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 14 вересня 2022 року