Справа № 560/5284/21
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5284/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук А.М.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

19 вересня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання бездіяльності незаконною, злочинною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" (далі ДУ "Замкова виправна колонія (№58)"), в якому просив:

-визнати бездіяльність адміністрації ДУ "Замкова виправна колонія (№ 58)" незаконною і злочинною у ненаданні засобів, умов для самоосвіти, саморозвитку, користування інтернетом, електронною поштою;

-зобов`язати адміністрацію ДУ "Замкова виправна колонія (№ 58)" забезпечити ОСОБА_1 умовами (обладнанням, комп`ютером, Інтернетом);

- стягнути з адміністрації ДУ "Замкова виправна колонія (№ 58)" на користь ОСОБА_1 300000 грн. моральної шкоди за порушення його прав.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

21.07.2022 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі "Замкова виправна колонія (№58)".

Позивач вважаючи, що відповідачем не створюються умови для того, щоб він міг займатися самоосвітою, саморозвитком, користуватися інтернетом, електронною поштою, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

За приписами ст.2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. 3 КВК України встановлено, що до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Так, ч. 2 ст. 151 КВК України закріплено, що на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України одержувати освіту відповідно до законодавства про освіту.

Режим у виправних і виховних колоніях, відповідно до частини 1 статті 102 КВК України, це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Статтею 125 КВК України передбачено, що у колоніях відповідно до законів України "Про освіту" і "Про загальну середню освіту" для засуджених забезпечується доступність і безоплатність здобуття повної загальної середньої освіти.

Засудженим, які бажають підвищувати свій загальноосвітній рівень, незалежно від віку створюються умови для самоосвіти, надається можливість навчання в загальноосвітніх навчальних закладах колоній, які створюються місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до потреб у них і за наявності необхідної матеріально-технічної та науково-методичної бази, педагогічних кадрів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі Правила №2823/5).

Вказані Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (абз. 2 п. 1 Розділу І Правил №2823/5).

Так, пунктом 1 розділу XXXIII Правил №2823/5 врегульовано, що самодіяльні організації серед засуджених до довічного позбавлення волі не створюються.

Для засуджених до довічного позбавлення волі, які не мають загальної середньої освіти, у виправних колоніях утворюються консультаційні пункти.

Додатком № 3 до Правил №2823/5 передбачено Перелік предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено.

До вказаного переліку, внесено зокрема комп`ютерну техніку (за винятком комп`ютерної техніки, встановленої у комп`ютерних класах).

Засудженим, які відбувають покарання у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації, дозволяється мати при собі портативні персональні комп`ютери та аксесуари до них, ігрові консолі та приставки.

Відповідно до примітки додатку №3 Правил №2823/5 засудженим до довічного позбавлення волі, які навчаються у вищих навчальних закладах, за необхідності використання у навчанні комп`ютерної техніки у визначений адміністрацією установи виконання покарань час може видаватися ноутбук без доступу до мережі Інтернет.

Додатком №5 до Правил №2823/5 передбачено Перелік продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі.

Згідно абзацу 1-3 частини 1 розділу XXV Правил №2823/5 засудженим дозволяється зберігати при собі предмети, вироби і речі в асортименті та кількості, визначених переліком.

Предмети, вироби, речі та продукти харчування, не передбачені переліком, які були виявлені в передачах, вилучаються й повертаються особі, яка їх доставила, із зазначенням причин повернення в обох примірниках заяви.

Предмети, вироби та речі, не передбачені переліком або кількість яких перевищує встановлені переліком норми, які були виявлені в посилках або після прибуття засудженого до установи виконання покарань, вилучаються, про що складається акт про вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, не передбачених переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену переліком норму) (додаток 32), та передаються на склад установи. При цьому засудженому видається другий примірник акта з відміткою про передавання речей на склад. Вилучені предмети, вироби та речі, не передбачені переліком, повертаються засудженому після звільнення від відбування покарання або його родичам чи іншим особам за письмовою заявою засудженого.

За приписами абз. 6 частини 1 розділу XXV Правил №2823/5 якщо предмети, вироби і речі, що зберігаються на складі установи виконання покарань, знадобляться засудженому і не будуть перевищувати встановленого переліком асортименту та кількості, вони на підставі заяви видаються власнику.

Аналіз вищезазначених правових норм дає суду підстави для висновку, що саме на законодавчому рівні для засуджених встановлені відповідні обмеження, зокрема, обмеження переліку виробів, які засуджені можуть отримувати в посилках та зберігати при собі .

Судом із матеріалів справи з`ясовано, що серед продуктів харчування (предметів) які надійшли засудженому ОСОБА_1 посилкою 27.03.2019, працівниками виправної установи виявлено ноутбук без однієї клавіші "hp" Сі 72 б/в - 1 шт., блок живлення "hp" б/в - 1 шт., електрона книга "texet" б/в 1 шт., та блок живлення б/в - 1 шт.

Зважаючи на те, що вказані предмети не входять до Переліку продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі, останні вилучені працівниками відповідача, про що було складено акт від 27.03.2019 року, та передані на склад установи.

Як вбачається з копії вказаного акту, який наявний у справі, останній підписаний, в тому числі, засудженим ОСОБА_1

03.04.2019 позивач звернувся до начальника ЗВК 58 із заявою про повернення вказаних предметів рідним під час побачення з ними.

10.04.2019 під час побачення ОСОБА_1 з родичами, ноутбук без однієї клавіші "hp" Сі 72 б/в - 1 шт., блок живлення "hp" б/в - 1 шт., електрона книга "texet" б/в 1 шт., та блок живлення б/в - 1 шт., були передані ОСОБА_2 , що підтверджується підписом останнього про дату отримання вказаних речей на прибуткововому акті № 19-088.

30.10.2019 року позивач звернувся до заступника начальника ДУ ЗВК 58 із заявою, в якій просив залучити його до навчання та дозволити навчатись на особистому ноутбуці та електронній книзі.

Проте, відповідачем відмовлено позивачу у наданні відповідного дозволу з тих підстав, що засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 має загальну середню освіту та не навчається у вищому навчальному закладі.

При цьому представником відповідача надано суду довідку №36 від 15.12.2021 про те, що ОСОБА_1 має середню освіту та довідку №141 від 15.12.2021, в якій зазначено, що в ДУ ЗВК 58 функціонують три навчальних класи Михлянської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на вечірній формі навчання та здобуття засудженим повної загальної середньої освіти, які її не мають; засуджений ОСОБА_1 у вищих навчальних закладах не навчається.

Крім того, до переліку продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (Додаток 5 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (в редакції згідно наказом Міністерства юстиції України від 23.09.2020 року №3306/5)) входить, також планшетний комп`ютер без можливості апаратної підтримки будь-яких видів SIM-карт з програмно заблокованими камерами та зарядний пристрій до нього (1 шт.).

Відповідно до п. 1 р. XII Правил №2823/5 планшетний комп`ютер без можливості апаратної підтримки будь-яких видів SIM-карт, що надійшов у посилці (передачі) чи бандеролі на ім`я засудженого, видається йому після програмного блокування камер.

У п. 9 Примітки до Додатка 5 до Правил №2823/5 закріплено, що програмне блокування (розблокування) камер планшетного комп`ютера здійснює посадова особа відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації, яка відповідно до розподілу функціональних обов`язків організовує роботу з питань доступу засуджених до Інтернету.

З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2020 року засудженому ОСОБА_1 надійшла посилка, у якій серед інших предметів був наявний планшет "ASUS"-1шт., блок живлення-1 шт., чохол для планшета-1 шт.

Вказаний планшет був без можливості апаратної підтримки будь-яких видів SIM-карт та після програмного блокування камери.

16.12.2020 року планшет та інші вказані предмети видані позивачу, що підтверджується підписом позивача на накладній №20-434 від 08.12.2020 року, копія якої наявна у справі.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що порядок та умови відбування засудженим ОСОБА_1 кримінального покарання у вигляді довічного позбавлення волі в ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" відповідають вимогам чинного законодавства, порушення відповідачем права на освіту, відповідно до законодавства про освіту, адміністрацією виправної установи не допускалося. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що обмеження встановлені для засуджених на законодавчому рівні, не можна вважати порушенням прав позивача, оскільки відповідач зобов`язаний діяти, відповідно до режиму і порядку відбування покарання засуджених.

Поряд з цим, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи ОСОБА_1 в тій частині, що суд позбавив його права на розгляд у відкритому судовому засіданні, призначивши судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки дана справа не відноситься до визначеного ч.4 ст.12 КАС України переліку справ які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.

В той же час, в апеляційній скарзі позивачем не зазначено, які докази останній міг би надати в обгрунтування своїх доводів, а також не вказав, які на його думку обставини, були залишені поза увагою судом першої інстанції.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С. Шидловський В.Б.