Справа № 640/30438/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року м. Київ № 640/30438/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Мілоцького Олега Леонідовича
пропро визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС", третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, про арешт коштів боржника; визнати протиправними дії щодо арешту коштів платника податків ФОП ОСОБА_1 та зняти арешт з коштів на рахунку платника податків ФОП ОСОБА_1

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2020 залишено позовну заяву без руху .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2021 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2020 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у цивільній справі №761/40776/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2022 поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

13.09.2022 суд на підставі вимог частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О.Л. перебуває ВП № 63733109 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. №4778 від 23.10.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 1 127 077 грн. 56 коп. Так, оскаржувані постанови протиправно не були направлені на адресу позивача, чим порушено вимоги ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», крім того виконавець, не вчинивши жодних виконавчих дій, наперед стягнув із позивача основну винагороду та витрати на проведення виконавчих дій. Також рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18.04.2022 по справі №761/40776/20 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4778, виданий 23.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 148/П/19/2008-840 від 22.04.2008 в розмірі 1 127 077,56 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, з огляду на те, що оскаржувані постанови були направлені позивачу за двома адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Крім того, приватний виконавець згідно вимог ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження провів розрахунок основної винагороди виконавця, що є відсотком від суми, яка підлягає примусовому стягненню. Крім того, виконавцем було здійснено розрахунок витрат на проведення виконавчих дій, що відповідає приписам Інструкції з організації примусового виконання рішень.

У відповіді на відзив, позивач, заперечуючи проти доводів відповідача, зазначив, що 25.11.2020 відповідач відправив постанову про відкриття провадження №63733109, та не перевіривши факт вручення такої постанови позивачу, розпочав дії примусового характеру, чим порушив процедуру проведення виконавчих дій, чим позбавив позивача права подати протягом п`яти робочих днів з дня відкриття провадження декларацію про доходи та майно, крім того, протиправно наклав арешт на автомобіль позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі кредитного договору «Автопакет» №148/П/19/2008-840 від 22.04.2008, укладеного між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 28 208,00 доларів США зі сплатою 14,55 відсотків річних.

11.02.2015 заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/28982/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за Договором «Автопакет» №148/П/19/2008-840 від 22.04.2008 в розмірі 24 819 дол. США 47 центів та 69 514 грн. 11 коп.

22.02.2017 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2015

23.10.2020 приватним нотаріусом було видано виконавчий напис №4778 про стягнення на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості, за період з 26.08.2020 по 16.10.2020, у розмірі 1 127 077,56 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 497 041,13 грн; заборгованості за відсотками - 629 736,43 грн; плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300,00 грн., що виникла за кредитним договором № 148/П/19/2008-840 від 22.04.2008, який укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1

25.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мілоцьким О.В. на підставі виконавчого напису нотаріуса №4778 від 23.10.2020 відкрито виконавче провадження № 63733109; винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 112 707,75 грн.; винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 275, 00 грн.; винесено постанову про арешт майна боржника y межах суми стягнення з урахуванням витрат на основну винагороду приватного виконавця та мінімальних витрат виконавчого провадження 1 240 060,31 грн.

26.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мілоцьким О.В. винесено постанову про арешт коштів боржника y межах суми стягнення з урахуванням витрат на основну винагороду приватного виконавця та мінімальних витрат виконавчого провадження 1 240 060,31 грн., та про опис майна та арешт коштів боржника.

Вважаючи вказані постанови протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ ).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Частиною 1 статті 26 Закону №1404-VII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач, у відповідності до вимог частини 3 статті 26 ЗУ "Про виконавче провадження", має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 48 Закону №1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Отже, примусове виконання рішень здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом №1404-VII випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно з статтею 10 Закону № 1404-VIIІ заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Частиною першою статті 28 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як встановлено судом, 25.11.2020 виконавець відправив на адресу позивача: АДРЕСА_3 копію постанови про відкриття виконавчого відправлення, згідно відмітки за трек-кодом 007 відправлення прибуло на адресу позивача 27.11.2020, що виключає твердження позивача про те, що приватним виконавцем не було направлено останньому постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;

3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.

Згідно пункту 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані:

назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця;

зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Наведене свідчить, що винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника належить до повноважень приватного виконавця.

Як зазначено позивачем, відповідачем винесено оскаржувані постанови про арешт майна боржника та про арешт грошових коштів. Проте, не дотримуючись п`ятиденного терміну приватним виконавцем на наступний день було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника та накладено арешт на відкриті грошові а рахунки у банках.

Аналізуючи вказані приписи законодавства, суд зазначає, що приватний виконавець наділений правом у день відкриття постанови про виконавче провадження накладати арешт на майно та кошти боржника для забезпечення реального виконання виконавчого документа, а відтак доводи позивача, що відповідачем недотримано п`ятиденний строк та не перевірено факт отримання останнім постанови про відкриття провадження у справі не приймається судом до уваги, оскільки приписами ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» таких обмежень не встановлено.

Також, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника, позивач посилався на те, що виконавець наклав арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивача, відкритих у АТ КБ "ПРИВАТБАНК"», АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ", АТ "СБЕРБАНК", що поставило під удар підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, позивач просив суд зобов`язати приватного виконавця зняти арешт з банківських рахунків позивача.

Вирішуючи питання протиправності оскаржуваної постанови та зобов`язання відповідача зняти арешт із рахунків позивача, суд встановив наступне.

Як вбачається згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на момент розгляду даної справи, виконавче провадження №63733109 (ідентифікатор 5Г8А987ВГ4ГВ) було завершено на підставі постанови приватного виконавця Мілоцького О.Л. від 23.02.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу за п. 1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, зазначає про зняття арешту з майна (коштів) яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

З огляду на наведене, відповідач постановою від 23.02.2021 про зняття арешту з майна боржника, зняв арешт з банківських рахунків (коштів) позивача, як боржника у ВП №63733109, що був накладений оскаржуваною постановою №63733109 від 26.11.2020 ВП №63733109 по рахункам: МФО 305299 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" НОМЕР_1 МФО 305299 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" НОМЕР_2 МФО 305299 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" НОМЕР_3 МФО 305299 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" НОМЕР_4 МФО 322001 АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" НОМЕР_5 МФО 322001 АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" НОМЕР_6 МФО 320627 АТ "СБЕРБАНК" НОМЕР_7 МФО 320627 АТ "СБЕРБАНК" НОМЕР_8 МФО 320627 АТ "СБЕРБАНК" НОМЕР_9 МФО 300335 АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" НОМЕР_10 МФО 300335 АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" НОМЕР_11 МФО 300335 АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" UA2461559 та інших відкритих рахунках, у межах суми звернення стягнення 1 240 060,31 грн.

Отже, враховуючи те, що станом на момент розгляду даної справи, арешт грошових коштів позивача не є чинним, а права позивача на вільне розпорядження його майном відновлено відповідачем, починаючи з 23.02.2021, то суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки приватним виконавцем самостійно виправлено оскаржувані порушення та нівельовано негативні наслідки, спричинені оскаржуваною постановою про арешт коштів позивача від 26.11.2020.

Щодо позовних вимог у частині визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 р. № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - в разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою за вчинення ним заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення, та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Враховуючи положення статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункт 19 Порядку № 643, підставою для стягнення основної винагороди в межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі суми.

У той же час, ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено обов`язок приватного виконавця винести постанову про стягнення основної винагороди, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, тобто стягнення винагороди виконавця пов`язується безпосередньо із початком примусового виконання.

Оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником виконавчого напису нотаріуса у приватного виконавця були відсутні, тому приватним виконавцем правомірно одночасно з відкриттям виконавчого провадження визначено суму основної винагороди приватного виконавця, яка підлягала стягненню за умови примусового виконання виконавчого документу та винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження

Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу VI «Інструкції з організації примусового виконання рішень» витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про відкриття виконавчого провадження, стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується), стягнення витрат виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари), пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Зміст викладених правових норм дає підстави для висновку про те, що питання стягнення виконавчого збору та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження пов`язується з початком примусового виконання рішення.

Виконавче провадження розпочинається з моменту прийняття виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, всі наступні дії державного виконавця, зокрема, щодо прийняття постанов про стягнення виконавчого збору чи про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, вчиняються в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі відповідного виконавчого документа.

Враховуючи те, що виконавчий напис нотаріуса № 4778 від 23.10.2020, виданий приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 148/П/19/2008-840 від 22.04.2008 в розмірі 1 127 077,56 грн., на підставі якого було відкрито виконавче провадження № ВП № 63733109 було визнано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18.04.2022 по справі №761/40776/20 таким, що не підлягає виконанню, то суд приходить до висновку, що основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження не підлягають стягненню в силу вимог ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому з метою повного та всебічного відновлення порушених прав позивача та унеможливлення стягнення з останнього вказаних грошових коштів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького О.В. від 25.11.2020 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 112 707,75 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 275, 00 грн.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255,287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , іпн. НОМЕР_12 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького О.В. від 25.11.2020 ВП №63733109 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 112 707,75 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького О.В. від 25.11.2020 ВП №63733109 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 275, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , іпн. НОМЕР_12 ) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького О.В. (03055, м.Київ, проспект Перемоги, буд. 30, офіс 42, іпн. ) грошові кошти зі сплати судового збору у сумі 1129 (одна тисяча сто двадцять дев`ять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суддя А.С. Мазур