Справа № 120/4519/22
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 вересня 2022 р. Справа № 120/4519/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Компанієць Р.Р,

представника позивача: Герасимчука О.О,

представника відповідача: Кравчук Д.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Турбівської селищної ради Вінницької області

про: визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Турбівської селищної ради Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятого рішення селищною радою "Про затвердження генерального плану населеного пункту плану зонування с. Приборівка Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області". Зазначає, що сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення порушено законодавчо визначену процедуру опублікування проектів містобудівної документації на місцевому рівні, що призвело до неознайомлення усіх зацікавлених осіб з відповідною інформацією та позбавило їх можливості реалізації законних прав та інтересів.

Представником відповідача надано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог. Крім іншого зазначає, що при розроблені генерального плану враховувались інтереси жителів громади, від яких надходили звернення до сільської ради саме з питань надання земельних ділянок для житлового будівництва. У листопаді 2017 року проект генерального плану та плану зонування села Приборівки розглянуто та погоджено архітектрурно-містобудівною радою при Департаменті будівництва, містобудування та архітектури Вінницької обласної державної адміністрації.

Окрім того стверджує, що оскаржуване рішення оприлюднено на офіційному веб-порталі Приборівської сільської ради та в її приміщенні, як і інші рішення, та було у вільному доступі для ознайомлення.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що на підставі наказу головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області позивачем у 2017 році розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 01.03. для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Позивач та ще 27 громадян, які є замовниками вказаного проекту, звернулись до Приборівської сільської ради із заявою щодо погодження меж, однак рішенням 17 сесії 7 скликання їм відмовлено, оскільки земельні ділянки передбачаються під будівництво та в подальшому будуть внесені в межі населеного пункту згідно генерального плану.

Не погоджуючи із таким рішенням Приборівської сільської ради, громадяни звернулись до Липовецького районного суду з позовом про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, де рішенням від 11.07.2017 року відмовлено в задоволені позову (справа № 136/811/17).

Позивачем, разом із іншими громадянами, подано клопотання до головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про затвердження документації із землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок на території Приборівської сільської ради Липовецького району (кадастровий номер :04:000:1197).

Однак, головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області відмовлено у затвердженні поданої документації, у зв`язку з тим, що на момент розгляду клопотань, бажані земельні ділянки відносяться до земель комунальної власності (лист ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 0-2-0.331-2844/2-20 від 02.04.2020 року).

21.12.2017 року 23 сесією 7 скликання Приборівською сільською радою Липовецького району Вінницької області прийнято рішення "Про затвердження генерального плану населеного пункту та плану зонування с. Приборівка Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області".

В результаті проведеної реформи децентралізації, Приборівську сільську раду, на підставі рішення 2 сесії 8 скликання Турбівської селищної ради "Про реорганізацію сільських рад" № 8/2-38 від 14.12.2020 року, реорганізовано шляхом приєднання до Турбівської селищної ради. У зв`язку з чим, роботу офіційних сайтів, приєднаних сільських рад, зупинено. Відповідно, офіційний сайт новоствореної Турбівської територіальної громади ведеться з часу приєднання сільських ради, тобто з грудня 2020 року.

30.11.2017 року проект генерального плану та плану зонування села Приборівка розглянуто та погоджено архітектурно-містобудівною радою при Департаменті будівництва, містобудування та архітектури Вінницької обласної державної адміністрації.

30.06.2020 року на 43 сесії 7 скликання Приборівської сільської ради розглянуто питання про затвердження проекту землеустрою 28 громадянам, в тому числі і позивача, де прийнято рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою, саме з підстав невідповідності розробленого проекту землеустрою до містобудівної документації.

12.07.2021 року позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,8560 га за кадастровим номером :04:000:1197, яка розташована на території Приборівької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

03.08.2021 року головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого невстановлені особи, підробивши рішення Приборівської сільської ради, оформили право власності на земельні ділянки (номер кримінального провадження 0000339).

04.10.2021 року на земельні ділянки, в тому числі і кадастровий номер :04:000:1197, право власності на яку зареєстрував позивач, накладено арешт на підставі ухвали суду.

В межах кримінального провадження, згідно ухвали Вінницького міського суду, у ФОП ОСОБА_2 вилучено оригінали протоколу сесії, висновків постійної комісії (земельної), порядок денний, протокол сесії, рішення з результатами поіменного голосування Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 30.06.2020 року 43 сесії 7 скликання, з приводу вирішення питань затвердження і передачі у власність земельних ділянок, в тому числі і кадастровий номер :04:000:1197, на яку зареєстрував право власності і позивач.

При цьому, як стверджує позивач, що йому від жителів села Приборівка стало відомо про те, що Приборівською сільською радою затверджено генеральний план та план зонування населеного пункту села Приборівка.

21.01.2022 року представником позивача зроблено адвокатський запит до Турбівської селищної ради щодо отримання копії містобудівної та проектної документації щодо виготовлення генерального плану та плану зонування с. Приборівка Липовецького району Вінницької області.

Листом відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Турбівської селищної ради від 01.02.2022 року за № 01/17/73 надана інформація щодо виготовлення генерального плану зонування села Приборівка Липовецького району.

Після ознайомлення із наданими документами, позивачу стало відомо про існування рішення 23 сесії 7 скликання Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 21.12.2017 року "Про затвердження генерального плану населеного пункту та плану зонування с. Приборівка Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області".

У зв`язку з чим, позивач не погоджується із прийнятим рішенням та вважає, що таке прийнято із порушенням процедури виготовлення відповідної документації та відбулось із порушенням вимог чинного законодавства чим порушує його законні права та інтереси.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 та статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 140, статтею 144 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів (частини 2 статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні може бути оновлена за рішенням місцевих рад.

Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 цього Закону.

Згідно з частиною 1, 2, 5, 6, 10 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк: 1) подають пропозиції до проекту відповідного місцевого бюджету на наступний рік або про внесення змін до бюджету на поточний рік щодо потреби у розробленні містобудівної документації; 2) визначають в установленому законодавством порядку розробника генерального плану населеного пункту, встановлюють строки розроблення та джерела його фінансування; 3) звертаються до обласної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим (для міст обласного та республіканського Автономної Республіки Крим значення) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (для міст Києва та Севастополя), щодо визначення державних інтересів для їх урахування під час розроблення генерального плану населеного пункту; 4) повідомляють через місцеві засоби масової інформації про початок розроблення генерального плану населеного пункту та визначають порядок і строк внесення пропозицій до нього фізичними та юридичними особами; 5) забезпечують попередній розгляд матеріалів щодо розроблення генерального плану населеного пункту архітектурно-містобудівними радами відповідного рівня; 6) узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад, з метою врегулювання питань планування територій у приміських зонах; 6-1) забезпечують розроблення проекту генерального плану населеного пункту з урахуванням обмежень використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України; 7) забезпечують здійснення стратегічної екологічної оцінки.

Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

У свою чергу, відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 25, пункту 42 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Разом з тим, механізм розроблення або внесення змін до містобудівної документації з планування території на державному рівні в частині схем планування окремих частин території України та містобудівної документації з планування території на регіональному і місцевому рівнях визначає Порядок розроблення містобудівної документації, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального від 16.11.2011 року № 290 (далі також Порядок № 290).

Пунктом 4.1. розділу IV. Порядку № 290 визначено, що рішення про розроблення генерального плану, плану зонування території, детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, а також внесення змін до цієї містобудівної документації приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є, при розробленні генерального плану населеного пункту, плану зонування території, а також детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, - виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації (пункт 4.3. розділу IV. Порядку № 290).

Генеральний план населеного пункту, план зонування території та детальний план території розробляються суб`єктами господарювання, у складі яких є архітектор, що має кваліфікаційний сертифікат (пункт 4.5. розділу IV. Порядку № 290).

Генеральні плани населених пунктів, плани зонування території та зміни до них затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами (пункт 4.11. розділу IV. Порядку № 290).

Виходячи з аналізу наведених норм, розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів належить до компетенції органу місцевого самоврядування, зокрема, сільської ради, яка виступає замовником розроблення містобудівної документації генплану населеного пункту.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до наведених норм, відповідачем прийнято рішення про розроблення генерального плану села Приборівка, яке було належним чином опубліковано у газеті "Липовецькі вісті".

Розробником генплану відповідачем визначено ДП "Поділлягеодезкартографія", м. Вінниця; ГАП - Безпрозванний М.М., що в свою чергу свідчить про дотримання відповідачем наведених вимог Порядку № 290.

У свою чергу, відповідно до статті 20 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", для професійного обговорення проектних рішень у сфері містобудування центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, уповноважені органи містобудування та архітектури можуть утворювати архітектурно-містобудівні ради як дорадчі органи, що діють на громадських засадах.

Результати розгляду проектів містобудівної документації архітектурно-містобудівною радою враховуються під час подальшого доопрацювання та затвердження таких проектів.

Архітектурно-містобудівні ради надають рекомендації з питань планування, забудови та іншого використання територій у межах історичних ареалів населених місць і зон охорони пам`яток архітектури та містобудування з урахуванням рішень консультативних рад з питань охорони культурної спадщини.

Архітектурно-містобудівна рада розглядає проекти будівництва об`єктів за зверненням замовників таких проектів.

Результати розгляду радою зазначених проектів мають виключно рекомендаційний характер і не можуть вимагатися під час погодження та затвердження проекту будівництва.

Крім того, за приписами пункту 4.10. розділу IV. Порядку № 290, розробник містобудівної документації на місцевому рівні: бере участь у розгляді пропозицій громадськості до проекту генерального плану, плану зонування території, детального плану території в процесі проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів; доопрацьовує в разі необхідності проект містобудівної документації за результатами розгляду на архітектурно-містобудівній раді та громадських слухань щодо врахування громадських інтересів.

З матеріалів справи судом встановлено, що проект генплану розглянуто на засіданні архітектурно-містобудівної ради при Департаменті 30.11.2017 року, за результатами чого відповідачу надано витяг з пропозиціями і рекомендаціями щодо доопрацювання проекту, які були розглянуті та враховані, а проект генплану доопрацьовано.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", громадському обговоренню підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у ч. 1 цієї статті, без проведення громадського обговорення проектів такої документації забороняється.

Замовники містобудівної документації зобов`язані забезпечити: 1) оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними наслідками та наслідками для довкілля, у тому числі для здоров`я населення; 2) оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, пояснювальної записки, розділу "Охорона навколишнього природного середовища" або звіту про стратегічну екологічну оцінку на своїх офіційних веб-сайтах, а також вільний доступ до такої інформації громадськості; 3) реєстрацію, розгляд та врахування пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні; 4) проведення громадських слухань щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні; 5) узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні через погоджувальну комісію; 6) оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні.

Оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні, проектів містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для подання пропозицій громадськості замовнику містобудівної документації.

Пропозиції громадськості подаються у строк, визначений для проведення процедури громадського обговорення, який не може становити менш як 30 днів з дня оприлюднення проекту містобудівної документації на місцевому рівні.

Пропозиції, подані після встановленого строку, не розглядаються.

Громадські слухання щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні проводяться у строк, визначений для проведення процедури громадського обговорення, але не раніше 10 днів з дня оприлюднення проекту містобудівної документації на місцевому рівні.

Оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється у двотижневий строк з дня їх прийняття шляхом опублікування в засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення таких рішень на офіційних веб-сайтах замовників містобудівної документації.

Особи, які оприлюднюють проекти містобудівної документації на місцевому рівні, є відповідальними за їх автентичність.

Порядок проведення громадських слухань проектів містобудівної документації на місцевому рівні визначає Кабінет Міністрів України.

У зв`язку із зазначеним, позивач наполягає, що Приборівською сільською радою порушено законодавчо визначену процедуру оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, що в свою чергу, призвело до неознайомлення всіх зацікавлених осіб з відповідною інформацією та позбавило їх можливості реалізації законних прав та інтересів. Наголошує, що проект рішення Приборівської сільської ради Липовецького району від 21.12.2017 року "Про затвердження генерального плану населеного пункту та плану зонування с. Приборівка" у встановленому законом порядку оприлюднено не було. Що й стало підставою для звернення позивачем до суду.

Не погоджуючись з підставами звернення позивача до суду, відповідач наголошує, що 21.12.2017 року 3 сесією 7 скликання Приборівською сільською радою Липовецького району прийнято рішення "Про затвердження генерального плану населеного пункту та плану зонування с. Приборівка Приборівської сільської ради".

На виконання Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та низки інших законів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, Приборівською сільською радою дотримано вимоги та строки щодо порядоку проведення громадських слухань, оприлюднення проекту та рішення на офіційному веб-сайті Прибрівської сільської ради та в її приміщенні.

Разом з тим, в результаті проведеної реформи децентралізації, Приборівську сільську раду на підставі рішення 2 сесії 8 скликання Турбівської селищної ради "Про реорганізацію сільських рад" № 8/2-38 від 14.12.2020 року реорганізовано, шляхом приєднання до Турбівської селищної ради. У зв`язку з чим роботу офіційних сайтів, приєднаних сільських рад зупинено. Відповідно офіційний сайт новоствореної Турбівської територіальної громади почав свою роботу з часу приєднання сільських рад, тобто з грудня місяця 2020 року.

Тому зазначає, що висновки позивача щодо прийняття оскаржуваного рішення з порушенням вимог нормативно-правових актів України є хибним.

З приводу порушеного права позивача та його тверджень стосовно порушення відповідачем процедури опублікування оприлюднення проектів містобудівної документації, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями частини 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

У свою чергу, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в своєму рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Виходячи із встановлених обставин справи та при дослідженні питання затвердження генерального плану с. Приборівка, судом не було встановлено порушеного права позивача щодо володіння та користування на праві приватної власності зареєстрованої земельної ділянки.

Оскільки, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:1197 позивачем зареєстровано 12.07.2021 року. При цьому, оскаржуване рішення прийняте 21.12.2017 року. Тому, зазначене свідчить, що на момент прийняття рішення Приборівською сільською радою про затвердження генерального плану права та інтереси позивача порушені не були.

Крім того, доводи позивача щодо порушення відповідачем дотримання процедури оприлюднення проекту містобудівної документації обгрунтовуються його порушеним правом в майбутньому та не наводиться жоден аргумент щодо не можливості користування даною земельною ділянкою.

При цьому, слід зауважити, що судом не розглядалося, як підстава для відмови у даному позові, те, що ГУНП у Вінницькій області ведеться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000339 за ознаками кримінального правопорушення по факту шахрайського заволодіння земельними ділянками, серед яких і значить земельна ділянка позивача. Оскільки право користування та володіння у позивача належною йому на праві власності земельної ділянки оцінюється у кримінальному провадженні та жодним чином не стосується предмета розгляду у цій справі.

Таким чином суд вважає, що порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Оскаржуване рішення у даній справі є нормативно-правовим актом, відповідно до визначення, що міститься в статті 4 КАС України, це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Положеннями частини 2 статті 264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Разом з тим, при дослідженні матеріалів справи, судом не було встановлено жодного доказу порушення прав позивача спірним рішенням на момент його звернення до суду.

Більше того, на момент прийняття рішення у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що безпосередньо позивач зазнав втручання в свої права, внаслідок прийняття спірного рішення, або воно спричинило суттєвий негативний вплив саме на позивача чи він зазнав реальної шкоди.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду (рішення від 12.06.2018 року у справі № 826/4406/16, від 15.08.2019 року), саме з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів позивача передує розгляду питання щодо правомірності (законності) рішення, яке оскаржується. Відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивачів є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності такого рішення. За відсутності бодай одного випадку реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача спірним рішенням відповідача, відсутніми є й підстави для задоволення позову.

За приписами частин 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі позивач взагалі не навів доводів, які саме його права, свободи чи інтереси порушені спірним рішенням відповідача. Натомість, в під час судового розгляду, позивачем наводилися абстракті доводи про порушення його прав, свобод чи інтересів, без зазначення жодного обґрунтування негативного впливу спірного рішення на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси. При цьому, незгода позивача зі спірним рішенням не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом при розгляді справи прийнято до уваги, що на опубліковане оголошення відповідачем у газеті з приводу оскарження рішення яким затверджено генеральний план с. Приборівка не відреагував жоден житель села, під час прийняття якого, як стверджує позивач, могли б бути порушенні права інших осіб.

Крім того, слід зазначити, що виходячи з наданих сторонами доказів у справі, суд позбавлений можливості належним чином оцінити порушення процедури опублікування проектів містобудівельної документації. Оскільки виходячи з низки подій, які передували прийняттю оскаржуваного рішення, зазначене стосується проведеної реформи децентралізації сільської ради. У зв`язку з чим, роботу офіційних сайтів, приєднаних сільських рад зупинено. Відповідно офіційний сайт новоствореної Тербівської територіальної громади ведеться з часу приєднання сільських рад, тобто з грудня 2020 року. А тому, можливість у наданні інформації з офіційного веб-сайту Приборівської сільської ради у відповідача відсутня.

При цьому твердження позивача, на яких останній наполягає про порушення процедури оприлюднення проекту містобудівної документації, в даному випадку без належних доказів є лише припущенням позивача.

Також, судом взято до уваги, що про оскаржуване рішення позивачу стало відомо лише із додатків до листа відділу містобудування від 01.02.2022 року. Та, на момент звернення до суду 13.06.2022 року останній не мав технічної можливості щодо встановлення порушення процедури оприлюднення на веб-сайті сільської ради.

У зв`язку з чим відповідно до норм КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (ст. 9 КАС України).

У свою чергу, за приписами частини 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Також судом при розгляді справи має враховуватися ст. 76 КАС України згідно якої достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, доказування у адміністративній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також при вирішені справи без належних доказів обов`язок доказування не повинен покладатися на суд.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Разом з тим, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи зазначене, суд зауважує, що законодавцем покладено обов`язок на суд оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Крім того, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, підсумовуючи зазначене, суд прийшов до переконання, що рішення не можуть прийматися та ґрунтуватися на припущеннях та вірогідності вчинення/не вчинення певних дій стороною, а також судом не може надаватися оцінка обставинам, які не можливо встановити та дослідити.

Беручи до уваги наведене та враховуючи той об`єм доказів, який стороною відповідачем надано до суду, суд дійшов переконання, що відповідачем дотримано процедуру розроблення містобудівної документації, яка визначена Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядком № 290. При цьому наведені обставини в сукупності спростовують доводи позивача, якими він обґрунтовує заявлений позов.

У взаємозв`язку з наведеним суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович