Справа № 480/1593/22
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2022 року Справа № 480/1593/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Глазька С.М.,
за участю секретаря судового засідання - Щербаченко В.В.,
представника позивача Кузнєцова А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду м. Суми адміністративну справу № 480/1593/22 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №235321 від 06.12.2021 відносно суб`єкта господарювання - ФОП ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №235321 від 06.12.2021 є незаконною, постановленою з численними порушеннями та без урахування фактичних обставин, оскільки під час перевірки позивач надав для перевірки всі необхідні документи, визначені ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Ухвалою суду від 03.02.2022 заяву представника позивача про забезпечення позову у справі № 480/1593/22 було задоволено. Зупинено дію постанови Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 06.12.2021 № 235321 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 480/1593/22.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 15.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у ході проведення перевірки було встановлено, що позивач здійснював перевезення пасажирів на відстань більше 500 км одним водієм. Також зазначив, що на момент проведення перевірки у водія був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа.
Ухвалою суду від 22.06.2022 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що 03.11.2021 посадовими особами відповідача у м. Бориспіль Київської області, з метою проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення пасажирів, був зупинений автомобіль марки Mercedes-Benz, р.н. НОМЕР_1 , який належить позивачу та яким керував водій ОСОБА_2 .
За наслідками вказаної перевірки посадовими особами відповідача був складений акт №292762 від 03.11.2021, відповідно до змісту якого посадові особи відповідача зазначили, що під час перевірки виявлено порушення здійснення нерегулярних пасажирських перевезень Суми Київ Суми, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: на момент перевірки у водія відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа; перевезення пасажирів на маршруті понад 500 км одним водієм, відповідальність за яке передбачена абз. 3, 9 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також у вказаному акті зазначено, що водій з актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився.
Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України "Про автомобільний транспорт".
Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 за №103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з пункту 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Пунктами 16, 17 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті передбачено, що рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб Укртрансбезпеки у кількості не менш як дві особи. Рейдова перевірка проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення.
Відповідно до пунктів 21, 22 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.
Так, у акті перевірки посадовими особами зазначено, що на момент перевірки 03.11.2021 о 09 год. 25 хв., позивачем здійснюється перевезення пасажирів на відстань більше 500 км однім водієм за маршрутом Суми Київ Суми.
Утім, позивач заперечує вказаний факт і зазначає, що маршрут у день проведення перевірки був Суми Київ, що не перевищує 400 км.
Судом було запропоновано відповідачу надати будь-які докази вказаного порушення, тим паче автомобіль позивача обладнаний цифровим тахографом, дані з якого перевіряючі особи могли отримати при здійсненні перевірки.
Разом з тим, відповідачем у підтвердження того, що 03.11.2021 позивачем здійснюється перевезення пасажирів на відстань більше 500 км однім водієм, доказів не надано, як і не надано доказів того, що маршрут 03.11.2021 складався саме Суми Київ Суми.
Щодо відсутності на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа, судом встановлено наступне.
Так, позивач звертаючись до суду, зазначає, що вказаний протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу №UA069-003168S від 29.04.2021 був у наявності у водія та надавався перевіряючим особам для огляду (а.с.11).
Разом з тим, позивач зазначає, що перевірка проводилась формально і водій надавав перевіряючим особам усі документи та не відмовлявся від підпису в акті, а останній був складений за його відсутності.
З метою з`ясування фактичних обставин судом був допитаний свідок ОСОБА_2 , водій автомобіля на момент проведення перевірки 03.11.2021.
Так, свідок зазначив, що за маршрутом Суми Київ у першій половині дня на виїзді з міста Бориспіль його зупинили працівники поліції та перевірили наявність у пасажирів сертифікатів вакцинації. Після вказаної перевірки поліцейський сказав йому підійти до працівників Укртрансбезпеки, які були поруч у автомобілі. Вказаним працівникам Укртрансбезпеки водій надав папку з документами для перевезення пасажирів, у вказаній папці документів був протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, який посадові особи перевірили. Свідок зазначив, що йому не пропонувалось підписати акт і він з ним не ознайомлювався, а також не відмовлявся від підпису. Окрім того свідок зазначив, що посадові особи Укртрансбезпеки поїхали з місця зупинки раніше ніж він. Щодо відстані маршруту Суми Київ, зазначив, що вона складає 374 км.
Отримавши вказані свідчення, судом було запропоновану відповідачу надати докази, або зазначити свідків у підтвердження обставин, що зазначені а акті перевірки. Разом з тим, відповідачем не було надано жодного доказу в підтвердження того, що водій їхав за маршрутом Суми Київ Суми та того, що на момент перевірки був відсутній протокол перевірки та адоптації тахографа, а також того факту, що водій відмовився від пояснень та підпису в акті.
Враховуючи вищевикладені фактичні обставин, суд зазначає, що відповідач, у порушення ст.72 КАС України, не довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Щодо стягнення на користь позивача судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України).
Частинами 1, 2 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Так, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас частинами 4, 5 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази, а саме: копію договору про надання комплексної правової допомоги юридичній особі від 13.01.2022 № 1, який укладений між позивачем та адвокатом Стадником Семеном Валерійовичем (а.с.17), додаток №1 до вказаного договору «Розрахунок вартості послуг адвоката» (а.с.20) та квитанцію від 18.01.2022 (а.с.21).
З урахуванням досліджених судом доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає заявлені витрати співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи критерії необхідності та доцільності понесених витрат, обсяг наданих послуг, а також значення справи для позивача, суд дійшов висновку про можливість відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 2000,00 грн.
Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. за подачу позовної заяви (а.с.6) та зі сплати судового збору в розмірі 744,30 грн. за подачу заяви про забезпечення позову (а.с.27).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 235321 від 06.12.2021.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 16.09.2022

Суддя С.М. Глазько