Справа № 640/15180/22
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

16 вересня 2022 року м. Київ № 640/15180/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Маруліна Л.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовомОСОБА_1
доЦентру медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-Водиця»
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-Водиця», в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 від 11.03.2022 року №52;

- поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-невропатолога вищої категорії відділення медичної реабілітації в Центрі медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-Водиця»;

- стягнути з Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-водиця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 року до дня фактичного поновлення на посаді.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ознайомившись із матеріалами адміністративного позову ОСОБА_1 , Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначає суб`єкта владних повноважень як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, суб`єктом владних повноважень, окрім органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадової чи службової особи, може бути також інший суб`єкт у разі виконання ним делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зокрема визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Визначаючи критерії належності спору до адміністративної юрисдикції, слід враховувати не тільки критерії розмежування юрисдикції за суб`єктним складом, а також з`ясовувати предмет спору, про яке право йдеться у спірних правовідносинах та чи немає спору про право.

Предметом спору ОСОБА_1 визначено протиправність наказу Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-Водиця» (по стройовій частині - по працівникам ЗСУ) від 11.03.2022 року №52, яким звільнено з 11.03.2022 року працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 , лікаря - невропатолога вищої категорії відділення медичної реабілітації, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з реорганізацією.

Згідно статті 5 Закону України від 05.10.2000 року № 2019-III «Про Збройні Сили України» (із змінами і доповненнями) особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, які є громадянами України.

Окремі посади працівників Збройних Сил України можуть комплектуватися громадянами, які проходять альтернативну (невійськову) службу у порядку, визначеному законом.

Громадяни України проходять військову службу та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до закону.

Громадяни України, які проходять військову службу у Збройних Силах України, складають військову присягу на вірність Українському народові, при виконанні обов`язків служби носять військову форму одягу, їм довічно встановлюються законом військові звання. Порядок позбавлення військового звання визначається законом.

Трудові відносини працівників Збройних Сил України регулюються законодавством про працю.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, публічною службою в розумінні процесуального закону є військова служба та альтернативна (невійськова) служба.

Разом з тим, згідно з долученими позивачем доказами до позову висновується, що останню звільнено як працівника Збройних Сил України. В свою чергу, трудова книжка та інші долучені до позову документи не свідчать про проходження позивачем військової або альтернативної (невійськової) служби.

Позаяк висновується, що в межах спірних правовідносин Центр медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-Водиця» діє як роботодавець у відношенні позивача, тобто, реалізує функції власника на підставі норм Кодексу законів про працю України.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач звернувся до адміністративного суду з метою захисту своїх трудових прав внаслідок незаконного, на його думку, звільнення, відповідно, у даній справі існує спір з трудових відносин, які не обумовлено проходженням позивачем військової чи альтернативної (невійськової) служби, що в свою чергу виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача виникають з трудових правовідносин та мають розглядатися за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З огляду на викладене Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді належить розглядати за правилами Цивільного процесуального кодексу України відповідним місцевим загальним судом.

На підставі вищенаведеного, пункту 1 частини першої статті 170, статті 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-Водиця» про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Попередити позивача, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до частин четвертої - п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Суддя Л.О. Маруліна