Справа № 200/10374/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 200/10374/21

адміністративне провадження № К/990/22942/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі №200/10374/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною, стягнення недоотриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, в якому, з урахуванням відмови від частини позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо неврахування грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російській Федерації у Донецькій та Луганській областях під час нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;

- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби за 26 календарних років служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганський областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає в ненарахуванні грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях під час нарахування та виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганський областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

- зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні, з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті грошового забезпечення, матеріальних допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також відмові у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільнені та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням посадового окладу за військовим званням підполковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- зобов`язати перерахувати та виплатити грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби та компенсацію за невикористані відпустки, з урахуванням посадового окладу за військовим званням полковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», в редакції станом на 14 серпня 2021 року з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті грошового забезпечення в порядку та в розмірах, передбачених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 2-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті одноразової грошової допомоги при звільнені та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням грошового забезпечення, обрахованого в порядку та в розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки виходячи з грошового забезпечення, обрахованого в порядку та в розмірах, передбачених статею 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень: пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 4-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - з урахуванням раніше виплачених сум за період служби;

- стягнути середній заробіток за час затримки виплати всіх сум, починаючи з 15 серпня 2020 року до моменту винесення судом рішення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка підлягає в не урахуванні грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російській Федерації у Донецькій та Луганській областях під час нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у запас позивачу;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби за 26 календарних років служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганський областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, яка полягає в не нарахуванні грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях під час нарахування та виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні, звільненому з військової служби у запас позивачу;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплати позивачу компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні, з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу грошового забезпечення, матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також відмові у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільнені та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням посадового окладу за військовим званням підполковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби та компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням посадового окладу за військовим званням підполковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу грошового забезпечення в порядку та розмірах, передбачених статею 81 Закону України «Про прокуратуру» за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу грошове забезпечення відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 2-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням грошового забезпечення обрахованого в порядку та розмірах, передбачених статею 81 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки звільненому з військової служби у запас позивачу, виходячи з грошового забезпечення відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 2-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;

- в решті заявлених вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2022 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 200/10374/21 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною, стягнення недоотриманих коштів - скасовано в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, яка полягає в не нарахуванні грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях під час нарахування та виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні, звільненому з військової служби у запас позивачу;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні, з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу грошового забезпечення, матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також відмові у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільнені та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням посадового окладу за військовим званням підполковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби та компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням посадового окладу за військовим званням підполковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу грошового забезпечення в порядку та розмірах, передбачених статею 81 Закону України «Про прокуратуру» за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу грошове забезпечення відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 2-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням грошового забезпечення обрахованого в порядку та розмірах, передбачених статею 81 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки звільненому з військової служби у запас позивачу, виходячи з грошового забезпечення відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 2-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум.

Прийнято нову постанову в цій частині про відмову у задоволенні позову.

В іншій чатсині рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 18 серпня 2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

Скаржник просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі №200/10374/21 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Одночасно з цим, скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурора і наказу про звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, стверджуючи, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених зокрема: у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі за №266/23322/16-а, у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі №812/1478/16, у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі №420/5223/21.

У цьому контексті Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Суд зауважує, що у справі №266/23322/16-а спірні правовідносини виникли з приводу визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та зобов`язання відповідача провести позивачу перерахунок пенсії за вислугою років.

У справі №812/1478/16 позивачем оскаржувались дії Головного Управління МВС України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії щодо відмови у перерахунку і виплаті доплати вихідної допомоги з урахуванням у складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховується вихідна допомога.

У справі №420/5223/21 позивачем оскаржувалась бездіяльність ГУ НП в Луганській області щодо несвоєчасної виплати позивачу всіх належним йому сум в день звільнення з поліції 27 липня 2016 року.

Натомість у справі, що розглядається предмету спору є бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо неврахування позивачу грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російській Федерації у Донецькій та Луганській областях під час нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Отже, в даному випадку не можна визнати подібними правовідносини у цій справі та у справах, вказаних відповідачем, оскільки у цій справі в порівнянні від вказаних відповідачем справ відмінності є щодо: предмету спору, суб`єктного складу та фактичних обставин.

Наведене свідчить про те, що правовідносини у справах №266/23322/16-а, №812/1478/16, №420/5223/21 не є подібними зі справою ОСОБА_1 і мають різне правове регулювання й відмінні фактичні обставини.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що заявником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Наступною підставою для перегляду оскаржуваного судового рішення, скаржник покликається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, скаржник вказує на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17.

Відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Тобто, у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи. Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтру під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

У цьому контексті Суд указує, що причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, помилковість, незбалансованість, неузгодженість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Натомість скаржник не навів належних обґрунтувань і доводів необхідності відступлення від висновків Верховного Суду, а відтак підстава для відкриття касаційного провадження, передбачена пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, є необґрунтованою.

Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Лише загальні посилання на незастосування висновку Верховного Суду, на його відсутність або необхідність відступлення від такого висновку, без вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права та дотримання всіх умов касаційного оскарження, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

З огляду на це, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року і постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі №200/10374/21

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки встановлено, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги, у зв`язку перебуванням у відпустці головуючої судді Мартинюк Н.М. (наказ від 30 серпня 2022 року №129-кв), розгляд цієї скарги відбувся по виходу судді з відпустки.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі №200/10374/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною, стягнення недоотриманих коштів повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду