Справа № 160/4074/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року Справа № 160/4074/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів №96 від 16.02.2022р., №588о/с від 09.03.2022р., поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2022р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції та, з урахуванням виправленої позовної заяви від 08.04.2022р., просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника Національної поліції України Департаменту патрульної поліції №96 від 16.02.2022р. в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника Національної поліції України Департаменту патрульної поліції №588 о/с від 09.03.2022р. «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора ВАП ППП в місті Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП;

- стягнути з Національної поліції України Департаменту патрульної поліції на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу;

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив службу у органах поліції на посаді старшого інспектора ВАП ППП в місті Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП та за оспорюваними зазначеними вище наказами його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції та звільнено з посади через те, що 28.11.2021р. щодо нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмова від проходження медичного огляду), тобто, вказані обставини службовим розслідуванням визнані порушенням службової дисципліни (дисциплінарним проступком), Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки. Позивач не погоджується із вищезгаданими оспорюваними наказами, вважає їх незаконними, такими, що порушують його права, тому підлягають скасуванню, оскільки з наказом про призначення службового розслідування його було ознайомлено лише 01.02.2022р.; рішення про наявність у його діях дисциплінарного проступку було прийнято без урахування того, що 22.12.2021р. постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області адміністративне провадження за вказаним протоколом по ч.1 ст.130 КУпАП було закрито у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення, станом на 05.01.2022р. ця постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили, тому, на думку позивача, висновок службового розслідування не ґрунтується на беззаперечних доказах та не вмотивований належним чином, дисциплінарною комісією не було оцінено його ділових, професійних та особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівня, у зв`язку із чим вважає, що службове розслідування було проведене не повно, не об`єктивно та без встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни. Окрім того, позивач зазначає, що службове розслідування було проведене з грубим порушенням Порядку №893, а саме: позивача жодного разу не було запрошено на засідання дисциплінарної комісії; не враховано, що позивач проходив службу в поліції з 2002р., відповідає займаній посаді, має позитивні характеристики, за час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувався, одружений та має двох неповнолітніх дітей, був звільнений у період дії воєнного стану в Україні, вважає, що у такий важкий час він повинен захищати Батьківщину, а не бути звільненим з поліції з урахуванням того, що в силу презумпції невинуватості, діючому в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості згідно постанови Верховного Суду від 08.07.2020р. у справі №463/1352/16 (а.с.55-60 том 1).

Ухвалою суду від 30.05.2022р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 23.06.2022р., а також зобов`язано, зокрема, відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; копію постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.12.2021р. у справі №216/7674/21 та докази її оскарження у встановленому законодавством порядку; докази дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування, встановленої Порядком №893; надати довідку про середньомісячне грошове забезпечення позивача за останні 2 місяці до дати звільнення, виходячи з вимог Порядку №100 від 08.02.1995р. та вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.100 том 1).

Надалі, з причин не надання відповідачем витребуваних вказаною ухвалою суду копій документів, ухвалою суду від 01.08.2022р. у відповідача повторно були витребувані не надані та додаткові докази у зв`язку із чим розгляд даної справ було продовжено до 12.09.2022р. (а.с.122-123 том 1).

На виконання вищезазначених вимог ухвал суду, 24.08.2022р. до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов письмовий відзив на позов із копіями витребуваних судом документів, у якому відповідач просив у задоволенні даного адміністративного позову позивачеві відмовити посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів позивача, оскільки підставою для призначення щодо позивача службового розслідування та притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції та звільнення з посади стали обставини, викладені у рапортах посадових осіб з приводу події, яка сталася за участю позивача у період з 27.11.2021р. о 23.38 годині та продовжувалася до 28.11.2021р. з 00.00 до 01.39 годин, а саме: працівниками поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зупинено транспортний засіб SKODA OKTAVIA A5 номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача, у якого, під час спілкування з поліцейськими, були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. На місці зупинки транспортного засобу позивач від проходження у встановленому порядку медичного огляду відмовився у присутності двох свідків, крім того, не пред`явив на вимогу поліцейських посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційних документів на автомобіль, у зв`язку із чим працівниками поліції на місці зупинки даного транспортного засобу 28.11.2021р. був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмова від проходження медичного огляду) та постанову за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП (не пред`явлення водійського посвідчення та реєстраційних документів на транспортний засіб). За фактом вказаних подій було призначене та проведене службове розслідування у ході якого опитати позивача не вдалося через те, що він був відсутній на службі з 29.11.2021р. по 25.01.2022р., на виклики для надання пояснень, надіслані на його адресу проживання рекомендованим листом з повідомленням, не прибув та пояснень не надав, також на адресу місця проживання позивача направлялись інспектори з метою відібрання таких пояснень 12.01.2022р., 13.01.2022р., 14.01.2022р., 24.01.2022р., однак дружина та донька повідомляли про відсутність позивача вдома, тому отримати від позивача пояснення не вдалося. В той же час, у ході проведення службового розслідування були опитані інспектори ДПП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (які безпосередньо зупиняли автомобіль під керуванням позивача), свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (були присутні при складанні протоколу по ч.1 ст.130 КУпАП та постанови за ч.1 ст.126 КУпАП щодо позивача), які підтвердили факти відмови позивача від пропозиції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у відповідному медичному закладі посилаючись на те, що він не був за кермом автомобіля, навіть після того, коли йому та свідкам були пред`явлені докази з відео реєстраторів, де за кермом авто був саме позивач, при цьому, в автомобілі, крім позивача, жодних інших осіб не було, вказані події були зафіксовані за допомогою відео реєстраторів у період з 27.11.2021р. - 28.11.2021р. з 23.30:29 до 23:34:58 години, у період з 23:36:36 23:51:27; 28.11.2021р. у період з 00:06:28 - 00:21:26; з 00:22:23 - 00:37:24; з 01:09:31 -01:24:24; з 01:36:16 01:39:16 години. Всі відеозаписи з реєстраторів були переглянуті і дисциплінарною комісією. Представник відповідача вказує, що згідно до Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і дотримуватися Правил дорожнього руху, зокрема, на вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль у випадках, передбачених законодавством, інші документи, не допускати випадків керування ТЗ у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, а згідно ст.11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність та поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної відповідальності, одночасно може бути притягнуто і до дисциплінарної відповідальності. Також представник відповідача посилається і на те, що за п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків, або у медичному закладі, що і було запропоновано працівниками поліції позивачеві, проте, останній від проходження такого медогляду відмовився у присутності двох свідків, дані факти зафіксовані на відео реєстраторах (додані до відзиву), тобто, наведена відмова позивача підтверджена не тільки поясненнями свідків, а й поясненнями самого позивача під час судового розгляду адміністративної справи у районному суді, постанова від 28.11.2021р. за правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП не скасована, а отже, на думку представника відповідача, позивач вчинив діяння несумісне з його посадою, оскільки скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків, так як вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції нівелює всі попередні заслуги, так як дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліції в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду, які наведені у відзиві на позов з урахуванням того, що факти порушення позивачем службової дисципліни зафіксовані на DVD дисках доданих до відзиву (а.с.129-139 том 1).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Так, з урахуванням того, що за ухвалою суду від 01.08.2022р. розгляд даної справи був продовжений до 12.09.2022р. ця адміністративна справа вирішується 12.09.2022р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 проходив службу у Департаменті патрульної поліції, зокрема, з 20.06.2018р. на посаді старшого інспектора ВАП УПП в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області, що підтверджується копією паспорта позивача, копією витягу з наказу №580о/с від 19.06.2018р., копією матеріалів послужного списку, наявних у справі (а.с.33-34,62-64, 149-153, 174 том 1).

У період з 27.11.2021р. 28.11.2021р. позивачем були вчинені дії, які виразилися у відмові від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння під час зупинки транспортного засобу - SKODA OKTAVIA A5 номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача, а також не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль, що мало місце 28.11.2021р. внаслідок чого відносно останнього працівниками поліції було складено протокол серії ААБ №100710 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмова від проходження медичного огляду), а також і винесено постанову серії ЕАО №5083075 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП (не пред`явлення на вимогу поліцейського водійського посвідчення відповідної категорії та реєстраційних документів на транспортний засіб) (а.с.176-177 том 1, а.с.3,12 том 2).

За вищенаведеними фактами, з метою встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни позивачем, Департаментом патрульної поліції було призначене службове розслідування у формі письмового провадження, що підтверджується змістом копії наказу № 2717 від 01.12.2021р. (а.с.159-160 том 1).

Під час проведення такого службового розслідування були опитані та надали письмові пояснення два свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були присутні при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та постанови за ч.1 ст.126 КУпАП стосовно позивача, які підтвердили факти відмови позивача від пропозиції поліцейського пройти медичний огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у відповідному медичному закладі, що підтверджується змістом їхніх копій письмових пояснень, наявних у справі, а також і змістом досліджених судом відеозаписів із відео реєстраторів, наданих на DVD дисках (а.с.139, 175,179, 189-192 том 1).

Також, дисциплінарною комісією було переглянуті і відеозаписи із відео реєстраторів №АЕ-00208, №АЕ-00221, №АЕ-00028 за подією, що мала місце у період з 27.11.2021р. по 28.11.2021р. за участю позивача, що підтверджується змістом копії висновку службового розслідування (а.с.17 том 2).

В той же час, згідно постанови Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №216/7674/21 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП було закрите у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, дана постанова набрала законної сили 05.01.2022р. та також була врахована дисциплінарною комісією під час проведення службового розслідування, що підтверджується змістом його висновку (а.с.250 том 1, а.с.1, 21-22 том 2).

Що стосується постанови №5083075 від 28.11.2021р., винесеної під час описаних вище подій за участю позивача про притягнення позивача, у тому числі і до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП (не пред`явлення на вимогу поліцейського водійського посвідчення відповідної категорії та реєстраційних документів на транспортний засіб), то зазначена постанова, не скасована (доказів таких суду не надано позивачем), а відповідно, набрала законної сили і також була врахована дисциплінарною комісією під час проведення службового розслідування про що свідчить зміст копії наведеної постанови та зміст висновку службового розслідування (а.с.176 том 1, а.с.31 том 2).

За результатами проведеного службового розслідування 27.01.2022р. керівником ДПП було затверджено висновок службового розслідування зі змісту п.3 якого видно, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні пунктів 1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, п.1,6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного проступку, абз.1 ч.5 ст.14, абз.2,4,6 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», п.1,2,3 розділу І, пункту 3 розділу ІУ Правил етичної поведінки поліцейського, п.п.1.1 розділу І Посадової інструкції відповідно до п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту запропоновано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с.5-34 том 2).

Надалі, 16.02.2022р. на підставі вищенаведеного висновку службового розслідування, відповідачем був прийнятий наказ №96 «Про застосування до працівника ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення» за вчинення вищеописаного дисциплінарного проступку до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, що підтверджується змістом наведеного наказу (а.с.17-19 том 1, а.с.38-39 том 2).

На підставі вищенаведеного наказу, ДПП 09.03.2022р. був прийнятий наказ за №588 о/с «По особовому складу» про звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», про що свідчить зміст копії наведеного наказу, наявного у справі (а.с.15 том 1, а.с.37 том 2).

Зазначені вище накази №96 від 16.02.2022р. про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та №588 о/с від 09.03.2022р. про звільнення позивача зі служби в поліції є предметом даного спору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити, виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон №580-VIII, за приписами частини першої статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У статті 18 Закону №580-VIII закріплені основні обов`язки поліцейського, відповідно до якої поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, зміст якої закріплений у статті 64 Закону №580-VIII; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Приписами частин першої та другої статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції (далі - Дисциплінарний статут), у преамбулі якого вказано, що цей статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Cлужбова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст.18 Закону №580-VIII , зобов`язує поліцейського:1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до частин першої та другої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя статті 13 Дисциплінарного статуту).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У статті ст.11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених КУпАП.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Водночас, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст.12 Дисциплінарного статуту).

Статтею 19 Дисциплінарного статуту закріплено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія та керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016р. №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі Правила етичної поведінки), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Відповідно до пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки, установлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

У відповідності до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки, передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення посагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати сою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Пунктами 3 та 4 розділу ІУ Правил етичної поведінки, встановлено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Також у відповідності до вимог ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно до ч.6 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та пред`являти їх на вимогу поліцейського у випадках, передбачених законодавством; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ч.1 ст. 126 КУпАП закріплено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також і за приписами ч.1 ст.130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, у тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху» від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила №1306) передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктами 1,6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують уваги та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015р. №1452/735 (далі Інструкція) закріплено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І Інструкції (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови) поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства свідчить про те, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного поліцейського, зокрема, дотримуватися законодавства (у даному випадку Закону України «Про дорожній рух» та п.2.5 Правил дорожнього руху, наведеної Інструкції), неухильно виконувати вимоги Присяги, наведених Правил етичної поведінки поліцейського.

Обов`язок дотримуватися етичних, правових і службово-дисциплінарних норм поведінки, загальнолюдських цінностей, які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству, є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від посади, звання та його місцеперебування як у робочий час, так і в неробочий час, заборонено бути зверхнім, погрожувати іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Дисциплінарним проступком визнається, у тому числі вчинення дій поліцейським, що підривають авторитет поліції, а притягнення поліцейського до адміністративної відповідальності одночасно є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за Дисциплінарним статутом.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним та дією (бездіяльністю) порушника дисципліни, свідоме допущення настання несприятливих наслідків унаслідок вчинення поліцейським певних дій чи бездіяльності.

Отже, саме службовим розслідуванням має бути встановлено, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого воно було призначене.

Як було встановлено судом із вище досліджених судом копій документів, підставами для призначення службового розслідування відносно позивача стали події, які мали місце 28.11.2021р. та які полягали у відмові позивача ( ОСОБА_1 ) від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, за що відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №100710 від 28.11.2021р. за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмова від проходження медичного огляду) відповідно до вимог ст.ст.15, 15, 17 Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань №893, що підтверджується копіями доповідної записки від 30.11.2021р., рапорту інспектора ВМАЗ полку ПП в м. Кривий Ріг УПП від 28.11.2021р., наказу №2717 від 01.12.2021р. (а.с.159-160,162-165 том 1).

Так, під час проведення службового розслідування, дисциплінарною комісією було встановлено наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, який полягає у порушенні останнім п.1, 2 ч.1 ст.18, ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», п.1, 6 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, ст.ст.14,16 Закону України «Про дорожній рух», п.1,2 та 3 Правил етичної поведінки, посадової інструкції позивача, а саме: встановлено, що старший інспектор ВАП ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області майор поліції Остріков С.М. (позивач у справі) 27.11.2021р. о 23:38, перебуваючи поза службою, керуючи транспортним засобом SKODA OKTAVIA А5, номерний знак НОМЕР_1 , на вулиці Сарматська в Центрально-Міському районі міста Кривий Ріг рухався в темну пору доби з увімкненим дальнім світлом фар, засліплюючи інших водіїв, чим порушив пункт 19.2 розділу 19 Правил дорожнього руху, за що його зупинив наряд поліції «Буран-0351» у складі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , та лейтенанта поліції ОСОБА_3 . Під час спілкування працівники поліції виявили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, але від проходження в установленому порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 ПДР, з огляду на що старший лейтенант поліції ОСОБА_2 стосовно останнього склав протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №100710 від 28.11.2021р. за правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмову від проходження медичного огляду), а також виніс постанову про накладення адміністративного стягнення №5083075 від 28.11.2021р. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП (не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії), що підтверджується як змістом матеріалів службового розслідування, так і змістом копії оспорюваного наказу №96 від 16.02.2022р. (а.с.141-250,154-156, 176-177 том 1, а.с.1-34, а.с.3 том 2).

Факти відмови позивача від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі були також зафіксовані і письмовими поясненнями двох свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які приймали участь у складанні протоколів відносно позивача та надали такі письмові пояснення і під час проведення службового розслідування, копії яких знаходяться у матеріалах справи (а.с.175, 179-181,189-192 том 1).

Також факти відмови позивача від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі були зафіксовані і за допомогою відео реєстраторів за №АЕ-00208, №АЕ-00221, №АЕ-00028 за подією, що мала місце в період з 27.11.2021р. по 28.11.2021р. за участю позивача.

Зміст відеозаписів вказаних відео реєстраторів був переглянутий та врахований і дисциплінарною комісією під час проведення службового розслідування, що підтверджується змістом висновку службового розслідування (а.с.5-34 том 2).

Окрім того, також і судом були досліджені вищенаведені відеозаписи, додані відповідачем до відзиву на позов, на двох DVD-дисках із відео реєстраторів за №АЕ-00208, №АЕ-00221, №АЕ-00028 за подією, що мала місце в період з 27.11.2021р. по 28.11.2021р. за участю позивача, де переглядом цих відеозаписів судом було установлено, що саме позивач знаходився за кермом вищенаведеного транспортного засобу (хоча останній наведене заперечував); на вимогу поліцейських зупинити транспортний засіб намагався втекти та поліцейські його наздоганяли; після зупинки авто вийшов з авто з боку водія, тобто, фактично позивач керував транспортним засобом, виявляв непокору працівникам поліції та намагався сісти за кермо автомобілю, але поліцейські йому завадили; неодноразово намагався покинути місце події, посилаючись на те, що він іде купити сигарети до магазину, посилав купити йому сигарети в магазин працівників поліції, стверджував, що він не був за кермом, незважаючи на те, що відео реєстратором було зафіксовано факт зупинки транспортного засобу, відсутність у ньому будь-яких інших осіб, крім позивача, та зафіксований факт того, що саме позивач вийшов із автомобіля з боку, де знаходиться кермо транспортного засобу; при цьому, після залучення до фіксування даної події двох свідків - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яким, як і позивачу, було продемонстровано відеозапис, де саме позивач знаходився за кермом даного авто та вийшов із нього з боку водія; позивач викрикував, що дані особи є неповнолітніми, а після того, як декілька разів поліцейським було запропоновано позивачеві у присутності двох свідків пройти медичний огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізотора алкотестер «Drager» або у найближчому медичному закладі, позивач відмовився двічі, що зафіксовано на відео від 28.11.2021р. о 00:27:17 -00:27:31 години (перший раз), о 00:27:48 00:27:53 години (другий раз) - (а.с.139 том 1)

Також зі змісту дослідженого судом відео чітко видно, що на дві пропозиції поліцейського про необхідність пройти медичний огляд на місці зупинки транспортного засобу або у будь-якому іншому медичному закладі та роз`яснення про те, що позивач не може відмовитися від проходження такого медичного огляду саме з посиланням на ст.63 Конституції України (на яку позивач постійно посилався), однак, ОСОБА_1 (позивач), відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків двічі (а.с.175, 179-181,189-192 том 1).

Так, за наслідками вищеописаного проведеного службового розслідування відносно позивача посадовою особою відповідача був складений та затверджений висновок від 27.01.2022р. зі змісту пунктів 1-3 якого видно, що відповідачем вищевказані факти порушення службової дисципліни позивачем знайшли своє підтвердження та за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у відмові від проходження у встановленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, за що відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №100710 від 28.11.2021р. за ч.1 ст.130 КУпАП, що мало місце 28.11. 2021р. та є порушенням вимог ст.18,64 Закону №580, ст.1 Дисциплінарного статуту, ст.ст.14,16 Закону України «Про дорожній рух», п.1,2 та 3 розділу І, п.3 розділу ІУ Правил етичної поведінки, посадової інструкції запропоновано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с.32 том 2).

Також і зі змісту оспорюваного наказу №96 від 16.02.2022р. вбачається, що за вищенаведене порушення службової дисциплін, що визнано дисциплінарним проступком, а саме: керування 28.11.2021р. транспортним засобом позивачем у стані алкогольного сп`яніння та відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП; не пред`явлення водійського посвідчення відповідної категорії, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП, до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, що підтверджується змістом наведеного наказу (а.с.154-156 том 1).

При цьому, зі змісту вищенаведених висновку службового розслідування та оспорюваного наказу №96 видно, що під час їх затвердження та прийняття керівником поліції враховано характер вчиненого позивачем правопорушення, особу зазначеного працівника поліції, ступінь його вини, обставини, що обтяжують його відповідальність, зокрема, і те, що останній свою вину не визнав, у зв`язку із чим зроблений висновок, що зважаючи на те, що вищеописаними вчиненими діями ОСОБА_1 допустив грубе порушення Присяги працівника поліції, вимог Правил етичної поведінки поліцейських, такі дії визнані як прояв негідної поведінки, оскільки дискредитують звання поліцейського й негативно впливають на рівень авторитету та довіри суспільства до органів Національної поліції (а.с.155 том 1).

Таким чином, із переглянутого змісту відео записів можна дійти висновку, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час і бути прикладом у дотримання громадського порядку.

Разом з тим, позивачем ні під час проведення службового розслідування, ні у ході судового розгляду даної справи, на спростування вище досліджених судом обставин та на спростування дій самого позивача як поліцейського жодних доказів не надано.

Також позивачем і на спростування фактів того, що 28.11.2021р. протягом двох годин він звернувся до відповідного медичного закладу та самостійно пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння з урахуванням подій, які сталися, жодних доказів суду не надано.

Окрім того, судом враховується і те, що постанова серії ЕАО №5083075 від 28.11.2021р. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП (не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії), складена стосовно позивача, не оскаржувалася позивачем у встановленому законодавством порядку (таких доказів суду не надано), а, відповідно, набрала законної сили.

З огляду на викладене та аналізуючи встановлені вище обставини із вищенаведеними нормами чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вчинені вищеописані дії позивачем як поліцейським є дисциплінарним проступком та є порушенням службової дисципліни, що полягає у прояві негідної поведінки, яка дискредитує звання поліцейського й негативно впливає на рівень авторитету як перед підлеглими (позивач проходив службу у званні майора поліції та допустив протиправну поведінку, яка зафіксована старшим лейтенантом та лейтенантом поліції), так і впливає на рівень довіри суспільства до органів поліції, підриває авторитет поліції в очах суспільства та унеможливлює його подальшу службу в поліції, тому застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за оспорюваним наказом є правомірним та законним.

За таких обставин, з огляду на наведені судом вище висновки, оспорюваний наказ про звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580 за №588о/с від 09.03.2022р. є обґрунтованим та законним.

При цьому, роблячи такий висновок, судом враховується і те, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри як підлеглих, так і народу України, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.

Порушення позивачем моральних та етичних приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Отже, виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати зв`язків та вчинення дій, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

При цьому, слід зазначити, що поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України (у даному випадку Закону України «Про дорожній рух», п.2.5 Правил дорожнього руху та Правил етичної поведінки) як у робочий, так і неробочий час.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за оспорюваним наказом є правомірним і пропорційним, оскільки під час проведення службового розслідування інформація щодо порушень позивачем службової дисципліни знайшла своє підтвердження та позивачем жодними доказами не була спростована.

Що стосується аргументів позивача з приводу того, що відповідачем при прийнятті оспорюваних наказів не було враховано постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.12.2021р. у справі №216/7674/21 за якою адміністративне провадження відносно позивача за ч.1 ст.130 КУпАП було закрито у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення, яка станом на 05.01.2022р., набрала законної сили, а, відповідно, вважає, що відсутні докази беззаперечної його вини, то ці аргументи не відповідають дійсності, так як зміст наведеної постанови суду був врахований дисциплінарною комісією, що підтверджується змістом висновку службового розслідування (а.с.21 том 2).

При цьому, судом враховується і те, що у відповідності до вимог ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду, зокрема, про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду ч.7 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, як вбачається зі змісту вищенаведеної постанови суду, у питанні чи мали місце вчинені ним дії та чи вчинені вони саме позивачем, позивач сам підтвердив, що описані у складеному протоколі події мали місце та він дійсно відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння про що зазначено у наведеній постанові (а.с.250 том 1), що враховується адміністративним судом при розгляді даної справи виходячи з вимог ч.6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Між тим, щодо правової оцінки, наданої судом у постанові суду з приводу того, що переглянутим відеозаписом факт відмови ОСОБА_6 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відсутній (а.с.1 том 2), вказаний факт не береться до уваги та не враховується адміністративним судом при розгляді даної справи, оскільки правова оцінка цьому факту при розгляді цієї саме справи не є обов`язковою для адміністративного суду за приписами ч.7 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, вищенаведений встановлений постановою суду факт відсутності відмови позивача від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння спростовується не тільки змістом наведеної постанови суду, у якій зазначено самим позивачем, що така відмова мала місце (а.с.250 том 1), а й спростовується дослідженим адміністративним судом при розгляді даної справи змістом відеозапису від 28.11.2021р. зафіксованої (відмови) на 00:27:17 00:27:31 годині (перший раз відмова), о 00:27:48 00:27:53 годині (другий раз відмова) (а.с.139 том 1).

Тобто, фактично позивач відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння двічі у присутності двох свідків, що не спростовано позивачем жодними доказами.

Таким чином, доводи позивача про відсутність беззаперечних доказів порушення ним службової дисципліни вчинення дисциплінарного проступку є безпідставними, оскільки спростовуються висновком службового розслідування, який складений на підставі обставин, що підтверджуються відповідними матеріалами, показаннями свідків і відеозаписами.

Також, під час визначення виду дисциплінарного стягнення відповідачем було враховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, який вину свою не визнав у вчиненні дисциплінарного проступку, поведінку поліцейського та його ставлення до служби (а.с.7 том 2).

Окрім того, варто зауважити, що адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, проте, не дисциплінарного проступку.

Такі висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 19.05.2022р. у справі №480/4079/18, від 26.05.2022р. у справі № 420/3630/20 та інших.

Відсутність факту притягнення поліцейського до адміністративної відповідальності не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який уповноважена особа у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції.

При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням відповідних обставин і не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Така ж правова позиція узгоджується і з позицією Верховного Суду у його постановах від 19 травня 2022 року у справі №480/4079/18, від 26 травня 2022р. у справі №420/3630/20, від 07 липня 2022р. у справі №460/5545/20, яка підлягає обов`язковому застосуванню адміністративним судом у подібних правовідносинах згідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також і адміністративним судом враховується, що згідно з практикою Європейського Суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналогічна правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у його постанові від 14.04.2021р. у справі №320/3085/20, яка є обов`язковою для застосування адміністративними судами у подібних правовідносинах виходячи з вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та звільнення зі служби в поліції за оспорюваними наказами є правомірним і пропорційним вчиненому ним дисциплінарному проступку, тому у адміністративного суду відсутні і будь-які правові підстави для поновлення позивача на службі в органах поліції.

Згідно до вимог ст.ст.73,75,76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обов`язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Проте, позивачем не було надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про відсутність у діях позивача порушення службової дисципліни з урахуванням того, що позивач не вжив жодних заходів з метою спростування події, яка мала місце 28.11.2021р. та була задокументована працівниками поліції, а саме: не пройшов самостійно медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у будь-якому медичному закладі (такі докази відсутні) та виходячи із встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених норм чинного законодавства.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і доводи позивача з приводу того, що дисциплінарною комісією не було оцінено його ділових, професійних та особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівня, тому службове розслідування, на його думку, проведено не об`єктивно, з огляду на те, що, по-перше, як видно зі змісту матеріалів службового розслідування вони містять відомості про особу позивача, його послужний список, службову характеристику, відомості про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тяжкість проступку, те, що позивач свою вину не визнав, не сприяв у проведенні службового розслідування, отримавши пропозицію від дисциплінарної комісії надати письмові пояснення, їх не надав, надіслав лише на адресу відповідача постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу; по-друге, зазначені позивачем обставини не спростовують вчиненого позивачем дисциплінарного проступку.

Є безпідставними і посилання позивача на порушення відповідачем процедури порядку проведення службового розслідування, встановленого Порядком №893, а саме: не запрошення його на засідання дисциплінарної комісії, оскільки позивачем не враховано, що службове розслідування стосовно позивача було призначене у письмовому провадженні згідно до наказу №2717 від 01.12.2021р. (а.с.159-160 том 1), тобто, під час проведення службового розслідування у письмовому провадженні запрошення позивача на засідання дисциплінарної комісії не передбачено Порядком №893.

Не заслуговують і на увагу аргументи позивача з приводу того, що його було звільнено у період дії воєнного стану в Україні та в такий важкий час він повинен захищати Батьківщину, з огляду на те, що ні приписами Закону №580, ні Дисциплінарним статутом не встановлено заборони звільнення зі служби в поліції через порушенням службової дисципліни працівником поліції, а захищати Батьківщину позивач має можливість не тільки проходячи службу в поліції, а і в порядку мобілізації або шляхом підписання відповідного контракту зі Збройними Силами України.

Також і не можуть бути враховані судом вимоги позивача про застосування до даних правовідносин постанови Верховного Суду від 08.07.2020р. у справі №463/1352/16, на застосуванні якої наполягав позивач, оскільки досліджений судом зміст наведеної постанови Верховного Суду свідчить про те, що вона прийнята не у подібних правовідносинах (не стосується питання притягнення до дисциплінарної відповідальності), тому викладена у ній правова позиція не може бути застосована у цій справі у порядку, передбаченому ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на вище встановлені судом на підставі зібраних і проаналізованих у їх взаємозв`язку доказів, фактичні обставини цієї справи, суд приходить до висновку про доведеність, у даному випадку, в діянні позивача порушення службової дисципліни та, відповідно, складу дисциплінарного проступку, а також і обраним видом дисциплінарного стягнення.

Отже, відповідачем надано в повній мірі належні та допустимі докази, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності та законності прийняття оспорюваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про звільнення позивача з займаної посади у органах поліції, суд приходить до висновку про те, що оспорювані накази прийнято відповідачем у межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Виходячи з того, що оспорювані накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про звільнення позивача зі служби в поліції є законними та правомірними, то позовні вимоги про поновлення позивача на посаді в органах поліції та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними вимогами, не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку із чим у задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257- 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів №96 від 16.02.2022р., №588о/с від 09.03.2022р., поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва