Справа № 160/8571/22
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2022 року Справа № 160/8571/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -
21 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
- стягнути з Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір у сумі 992,40 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає приписам встановленим Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Вказує, що 13.10.2010 року він став на облік в ГУ ДПС (Павлоградська ДПІ), як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування та був платником єдиного внеску. 08.02.2022 року позивач припинив підприємницьку діяльність, про що внесено відомості до ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців. Тривалий час не здійснював свою діяльність взагалі, оскільки працював на підприємстві з повним робочим днем.
До лютого 2022 року органи ГУ ДПС у Дніпропетровські області не зв`язувалися з позивачем з приводу виникнення заборгованості зі сплати податків.
Через адвоката дізнався, що станом на 01.05.2022 року за даними ІКС ОСОБА_1 автоматично розраховані нарахування єдиного внеску, а саме: за 2017 рік у розмірі 8 448, 00 грн. (704 грн.00 коп. х 12 місяців); за 2018 рік у розмірі 9 828,72 грн. (819 грн.06 коп. х 12 місяців); за 2019 рік у розмірі 11 016,72 грн. (918 грн. 06 коп. х 12 місяців); за 2020 рік у розмірі 8 495,30 грн. (січень та лютий 2020 року - 2 078, 12 грн. + червень 2020 року - 1 039, 06 грн. + липень-серпень 2020 року - 2 078, 12 грн. + вересень 2020 року-1 100 грн. + жовтень-листопад 2020 року - 2 200 грн. 00 коп). Тобто, сума нарахованого єдиного внеску в ІКС ОСОБА_1 обліковується заборгованість з єдиного внеску в сумі 37 756 грн. 29 коп.
Зазначає, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області під час формування вимог не врахувала норми податкового законодавства, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", застосувавши подвійну сплату на ЄСВ за рахунок однієї заробітної плати ОСОБА_1 (перше сплата - відрахування роботодавця із заробітної плати, друга сплата - з отриманої заробітної плати після відрахувань обов`язкових платежів відповідно до вимог ГУ ДПС, які ОСОБА_1 так і не отримав на даний момент).
Зауважує, що станом на 10 травня 2022 року ОСОБА_1 вже погашено частину забо ргованості з 37 756 грн. 29 коп., що існувала на 01.05.2022 року та значилася в ГУ ДПС, як борг зі сплати податків за ФОП ОСОБА_1 , більше аніж 10 тисяч гривень, які відраховують ся із його заробітної плати в рахунок погашення боргу. З іншою сумою за період з 2019 року по 2022 рік позивач повністю погоджується, але лише за мінусом вже сплачених сум в розмірі 10 тисяч 852 гривні 77 коп., що відраховуються з його заробітної плати.
Крім того, позивач вказує, що починаючи з 28.10.2020 року він почав працювати, як найманий працівник та за нього сплачувалися податки його роботодавцем, а також було внесене зміни до законодавст ва України, якими чітко стало передбачено, що подвійна сплата ЄСВ в Україні не передбачена.
Однак, відповідач виставляє заборгованість за жовтень та листопад 2020 року в розмірі 2200 грн. 00 коп. за два місяці.
Тобто, враховуючи викладене вище, на даний момент сума боргу за ФОП ОСОБА_1 повинна становити не більше аніж 7 526 грн., 80 коп., а саме: 37 756 грн. 29 коп. - сума боргу виставлена ГУ ДПС на 16,02,2022 року за мінусом 18 276 грн. 72 коп. - сума боргу за 2017 та 2018 р.р., що підлягає списанню, за мінусом 1100 грн. 00 коп. за листопад 2020 року, оскільки позивач був найманим працівником та за мінусом 10 852 грн. 77 коп. - сума, що вже сплачена ОСОБА_1 із його заробітної плати. З сумою боргу в розмірі 7 526 грн. 80 коп. позивач погоджується.
При цьому ГУ ДПС у Дніпропетровській області під час формування вимоги в автоматичному режимі про сплату боргу з ЄСВ за № Ф-4933-54/410 від 12.02.2019 року, від 11.05.2019 року, від 11.02.2020 року, від 10.11.2020 року, від 09.02.2021 року не врахувала норми податкового законодавства, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", вимоги Податкового Кодексу України.
Таким чином, на думку позивача, оскаржувана вимога є протиправною, сформованою без встановлених законом підстав та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 року відкрито провадження у справі №160/8571/22, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
22 липня 2022 року від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що за даними ІТС Податковий блок, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з 13.01.2010 був на обліку ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
За даними інформаційної системи податкового органу, станом на теперішній час щодо ФОП ОСОБА_1 в інтегрованій картці платника (далі - ІКП) обліковуються наступні нарахування єдиного внеску, які складаються з автоматичних нарахувань: по строку 09.02.2018 нарахований єдиний внесок у сумі 8415,55 грн. за 2017 рік; по строку 19.04.2018 нарахований єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за перший квартал 2018 року; по строку 19.07.2018 нарахований єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за другий квартал 2018 року; по строку 19.10.2018 нарахований єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за третій квартал 2018 року; по строку 21.01.2019 нарахований єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за четвертий квартал 2018 року; по строку 19.04.2019 нарахований єдиний внесок у сумі 2754,18 грн. за перший квартал 2019 року, по строку 19.07.2019 нарахований єдиний внесок у сумі 2754,18 грн. за другий квартал 2019 року; по строку 21.10.2019 нарахований єдиний внесок у сумі 2754,18 грн. за третій квартал 2019 року; по строку 20.01.2020 нарахований єдиний внесок у сумі 2754,18 грн. за четвертий квартал 2019 року; по строку 21.04.2020 нарахований єдиний внесок у сумі 2078,12 грн. за перший квартал 2020 року; по строку 20.07.2020 нарахований єдиний внесок у сумі 1039,06 грн. за другий квартал 2020 року; по строку 19.10.2020 нарахований єдиний внесок у сумі 3178,12 грн. за третій квартал 2020 року; по строку 19.01.2021 нарахований єдиний внесок у сумі 2200,00 грн. за четвертий квартал 2020 року.
Вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності): вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред`являє її до виконання в порядку, встановленому законом (після початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів); надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів).
З урахуванням наведеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.
02 серпня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій підтримано позицію, викладену у позовній заяві та додатково зазначено, що станом на травень 2022 року ОСОБА_1 було погашено частину заборгованості з 37 756 грн. 29 коп., що існувала на 01.05.2022 року та значилася в ГУ ДПС, як борг зі сплати податків за ФОП ОСОБА_1 .
З іншою сумою за період з 2019 року по 2022 рік повністю погоджувався на момент звернення до суду, але лише за мінусом вже сплачених сум в розмірі 10 тисяч 852 гривні 77 коп., що відраховуються із заробітної плати.
Однак, станом на 26.07.2022 року відрахування становлять вже 26 582, 63 грн. із заробітної плати в рахунок погашення боргу зі сплати податків за ФОП ОСОБА_1 .
Окрім того, починаючи з 28.10.2020 року позивач почав працювати, як найманий працівник та за нього сплачувалися податки роботодавцем, а також було внесене зміни до законодавства України, якими чітко стало передбачено, що подвійна сплата ЄСВ в Україні не передбачена.
Однак, відповідач виставляє заборгованість за жовтень - листопад 2020 року в розмірі 2 200 грн. 00 коп. за два місяці.
Тобто, враховуючи викладене вище та керуючись вимогами чинного законодавства України, на даний момент сума боргу за ФОП ОСОБА_1 повинна становити вже нуль гривень.
Оскільки, 37 756 грн. 29 коп. - сума боргу виставлена ГУ ДПС на 16.02.2022 року за мінусом 18 276 грн. 72 коп. - сума боргу за 2017 та 2018 p.p., що підлягає списанню, за мінусом 1 100 грн. 00 коп. за листопад 2020 року, оскільки позивач був найманим працівником та за мінусом 26 582, 63 грн. - сума, що вже сплачена ОСОБА_1 із заробітної плати станом на 26 липня 2022 року.
Однак, відповідач не змінив суму боргу, що існує на сьогодні та не подав цю інформацію до суду.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
З 13.10.2010 року по 08.02.2022 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису припинення підприємницької діяльності: НОМЕР_2 .
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , останній з 28 жовтня 2020 року по теперішній час є найманим працівником.
12.02.2019 року, 11.05.2019 року, 11.02.2020 року, 10.11.2020 року та 09.02.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4933-54/410.
Зі змісту вимоги про сплату боргу встановлено, що остання сформована на підставі даних інформаційної системи податкових органів.
Як вбачається з матеріалів справи, щодо позивача автоматично розраховані нарахування єдиного внеску, а саме: за 2017 рік у розмірі 8 448, 00 грн. (704 грн.00 коп. х 12 місяців); за 2018 рік у розмірі 9 828,72 грн. (819 грн.06 коп. х 12 місяців); за 2019 рік у розмірі 11 016,72 грн. (918 грн. 06 коп. х 12 місяців); за 2020 рік у розмірі 8 495,30 грн. (січень та лютий 2020 року - 2 078, 12 грн. + червень 2020 року - 1 039, 06 грн. + липень-серпень 2020 року - 2 078, 12 грн. + вересень 2020 року-1 100 грн. + жовтень-листопад 2020 року - 2 200 грн. 00 коп).
Правомірність та обґрунтованість вказаної вимоги є предметом спору у даній справі.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Відповідно до підпункту 14.1.195 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) працівник це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI).
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Мінімальний страховий внесок - суми єдиного внеску, що визначається розрахунково, як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений за місяць, за яких нараховується заробітна плата (дохід).
Згідно з нормами частини п`ятої статті 8 Закону № 2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.
Отже, сума мінімального страхового внеску за місяць у 2017 році складала 704,00 грн., так як відповідно до Закону України від 21.12,2016 року № 1801-VIII Про Державний бюджет України на 2017 рік розмір мінімальної-заробітної плати складав 3200,00 грн. (3200 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2018 році складала 819, 06 грн., так як відповідно до Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII Про Державний бюджет України на 2018 рік розмір мінімальної заробітної плати складав 3723,00 грн. (3723 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2019 році складала 918,06 грн., так як відповідно до Закону України від 23.11.2018 року № 2629-VIII Про Державний бюджет України на 2019 рік розмір мінімальної заробітної плати складав 4173,00 грн. (4173 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2020 році складала спочатку 1039,06 грн., так як відповідно до Закону України від 14.11.2019 року № 294-ІХ Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 розмір мінімальної заробітної плати складав 4723,00 грн. (4723 х 22 відсотки), надалі з 01.09.2020 розмір мінімальної заробітної плати складав 5000,00 грн. (5000 х 22 відсотки = 1100 грн).
Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI надано визначення поняттям:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 6 Закону №2464-VI, вказані обов`язки поширюються на фізичних осіб-підприємців.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Водночас, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено того факту, що позивач є платником єдиного внеску як фізична особа підприємець з 28.10.2020 року, факту здійснення позивачем підприємницької діяльності з даного періоду часу та одержання від неї доходу, як фізичною особою підприємцем.
Натомість, матеріалами справи підтверджується факт того, що позивач є застрахованою особою, зокрема, починаючи з 28.10.2020 року по теперішній час, відповідні соціальні внески за яку, нараховуються та сплачуються страхувальником роботодавцем.
Верховним Судом за результатами розгляду касаційної скарги у адміністративній справі № 440/2149/19, 04.12.2019 року сформульовано правовий висновок, відповідно до змісту якого, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Отже, як встановлено судом, позивач з 28.10.2020 року є найманим працівником, тобто застрахованою особою, за яку єдиний внесок сплачує його роботодавець.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону №2464-VI взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі Рисовський проти України підкреслено особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (параграф 70).
Оскільки встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що позивач з 28.10.2020 року по дату ухвалення рішення у справі перебуває у трудових відносинах як найманий працівник та за нього роботодавцем сплачувався єдиний внесок, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не було надано доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності, у цей період, суд робить висновок про неправомірність нарахування відповідачем єдиного внеску на соціальне страхування згідно оскаржуваної вимоги за листопад 2020 року в сумі 1100,00 грн.
Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені вище обставини та надані докази, суд вважає, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області безпідставно нарахувало позивачу єдиний внесок за листопад 2020 року в сумі 1100,00 грн., а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09 лютого 2021 року №Ф-4933-54/410 про сплату боргу (недоїмки) у даній частині є протиправною та підлягає скасуванню.
В іншій частині нарахувань, які знайшли своє відображення в оскаржуваних вимогах, суд погоджкється з позицією податкового органу та вважає ці нарахування правомірними з підстав, які буди зазначені судом вище.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області понесені судові витрати у розмірі 28,91 грн.
Керуючись ст.ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09 лютого 2021 року №Ф-4933-54/410 про сплату боргу (недоїмки) в частині нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску за листопад 2020 року в сумі 1100,00 грн. (одна тисяча сто гривень нуль копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 28,91 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник