Справа № 490/5011/21
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/53/2022 Справа № 490/5011/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2022 р. м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі Головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Савенко Є.В., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №806424 від 16.06.2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

25.06.2021 року Позивач звернувся з позовом до відповідача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №806424 від 16.06.2021 року.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що 16 червня 2021 року інспектором лейтенантом поліції Ривак Я.А. винесено постанову серії ДП №806424 про накладення адміністративного стягнення на нього у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1ст.121 КУпАП. Зокрема, згідно вказаної постанови, він о 10.35 годині, керуючи транспортним засобом в місті Миколаєві у Інгульському районі на пр. Богоявленському ріг вул. Кузнецька керував автомобілем DAEWOO NUBIRA ВЕ236ЕМ, задні фари якого були тоновані, чим порушив вимоги п.31.1 ПДР України та п. 6.1.2 ДСТУ 3649. Вважає такі дії поліцейського суперечливими, а постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу незаконною та необґрунтованою, оскільки в його діях відсутня подія та склад вказаного у постанові правопорушення. Оскаржувана постанова не містить доказів об`єктивної сторони складу правопорушення, а відсутність будь-яких належних та допустимих доказів вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, є підставою для її скасування. Враховуючи вищенаведене, а також те, що процесуальний обов`язок доказування правомірності винесеної постанови покладено на відповідача, а сама лише постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення порушення, зважаючи на відсутність інших доказів, просить вказану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Протоколом від 29.06.2021 року автоматизованого розподілу дана справа передана на розгляд судді Гуденко О.А.

Ухвалою від 29.06.2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

09 лютого 2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача, згідно з яким відповідач заперечує позовні вимоги ОСОБА_2 , вважає постанову поліцейського законною та обґрунтованою, посилаючись на те, що Ривак Я.О. при розгляді справи та винесенні постанови діяв у відповідності до закону, факт порушення зафіксований відео реєстратором з автомобіля, який надано суду. Інспектор діяв в межах правового кола і не порушував процесуального законодавства, керувався вимогами ПДР та КУпАП. При цьому, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

28 серпня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив від Позивача, в якому він наполягає на задоволенні позовних вимог.

Сторони до судового засідання не з`явились, судом постановлено про розгляд справи у їх відсутність.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, наданий СД-диск відеозапису та фото, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, в тому числі у випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу з`ясовує, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, визначеному законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженим на те органом і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться у межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП установлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративні правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона. Адміністративне правопорушення може мати місце лише за наявності всіх перелічених складових, що у сукупності становлять склад адміністративного правопорушення.

Так, об`єктивна сторона - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Суб`єкт правопорушення - деліктоздатна фізична особа, яка вчинила правопорушення та відповідає вимогам до суб`єкта правопорушення, встановленого КУпАП для конкретного адміністративного правопорушення (вік, перебування на певній посаді, керування транспортним засобом, тощо).

Вина - це свідоме, вольове відношення суб`єкта до скоєного нею суспільно небезпечного діяння і до настання його наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Суб`єктивна сторона- психічна сфера діяльності особи, яка вчинила правопорушення у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння. Елементи суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення можуть бути обов`язковими (вина) або факультативними (мотив, мета).

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статтею 75 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1-3 ст.78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо судне має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вище виписане, надаючи оцінку наявним у справі доказам через призму доводів позивача та відповідача в сукупності з обставинами, суд приходить до висновку, що постанова прийнята відповідною посадовою особою, в межах своєї компетенції, має посилання на норму закону, якою передбачена відповідальність, штраф визначений у мінімальному розмірі, однак відсутні обставини встановлення порушення ПДД, та винність позивача в розумінні вимог ст. 280 КУпАП.

Суд звертає увагу, що саме відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність прийнятого ним рішення.

Викладене в сукупності дає підстави для висновку суду про недотримання посадовою особою вимог ст.280 КУпАП принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи при дослідженні, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для справи, а за такого, на підставі вимог ст. 293 ч.1 п.3 КУпАП, постанова підлягає скасуванню з закриттям справи.

Виписане відповідає позиції Верховного Суду по справі №337/3816/16-а від 09.10.2019 року.

16.06.2021року інспектором УПП в Миколаївській області Ривак Я.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №806424, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Як вбачається із змісту вказаної постанови, ОСОБА_1 о 10.35 годині, керуючи транспортним засобом в місті Миколаєві у Інгульському районі на пр. Богоявленському ріг вул. Кузнецька керував автомобілем DAEWOO NUBIRA ВЕ236ЕМ, задні фари якого були тоновані, чим порушив вимоги п.31.1 ПДР України та п. 6.1.2 ДСТУ 3649.

Згідно приписів ч. 1 ст. 121 КУпАП підлягає адміністративній відповідальності керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби).

Розділом 31 у цілому та пунктом 31.1. ПДР передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, полягає у керуванні водіями транспортними засобами, що мають несправності гальмівної системи або рульового управління, або переобладнаними з порушенням відповідних правил, нормативів і стандартів.

З урахуванням того, що диспозиція ч. 1 ст. 121 КУпАП є бланкетною, тобто передбачає застосування інших норм права, у даному випадку ПДР України, порушення якого ставиться у провину ОСОБА_1 .

Так, відповідно до п. 31.1 Правил дорожнього руху України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. В той же час, п. 31.1 ПДР України не містить заборони експлуатації транспортного засобу, а вказує лише на те, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ДСТУ 3649:2010 «Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження дорожніх транспортних засобів стосовно встановлення засобів освітлення та світлової сигналізації» п. п. 6.1.2 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» не дозволено застосування зруйнованих та з тріщинами на світло відбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, встановлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриття на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світло пропускання, змінює їх силу світла, світлорозподіл або колір.

Одночасно з цим, приписами ДСТУ 3649:2010 такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля, яке б забороняло його експлуатацію.

Проте вказані переліки не передбачають такої несправності, як тонування фар.

Таким чином, у розумінні Правил дорожнього руху тонування задніх фар автомобіля тріщина на склі автомобіля не віднесена до технічної несправності автомобіля, за наявності якої забороняється його експлуатація. Фактично наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність транспортного засобу.

Відтак, оскільки положення ст. 121 КУпАП не передбачають відповідальність за керування транспортним засобом, який має тоновані фари, то це є підставою для скасування постанови.

Згідно з ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно зст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. При цьому, вказується транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення ( марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Згідно з п. 1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, постанова не містить даних про докази, що підтверджують факт скоєння даного правопорушення.

Відеозапис представлений суду не підтверджує вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та ПДР України та є недопустимим доказом, оскільки був здійснений не автоматичному режимі, а відео реєстратором автомобіля.

Рапорт поліцейського Ривак Я.О. суд не приймає як допустимий доказ, оскільки це співробітник поліції, який склав постанову.

П.7 постанови не містить посилання на докази як рапорт та відеозапис.

Таким чином, в порушення ч. 3ст.283 КУпАПу оскаржуваній постанові про накладання адміністративного у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не зазначено жодних відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, відсутні дані про його наявність та долучення до винесеної постанови, як доказу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 13.02.2020 року у справі 524/9716/16-а, а також постановах Верховного Суду у справах №524/5536/17, №295/3099/17, №428/2769/17.

Будь-яких інших доказів належних та допустимих доказів вчинення позивачем оскаржуваного правопорушення відповідачем не представлено.

Саме по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, а належних та допустимих доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП відповідачем не надано, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях позивача події та складу даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.7,245,254,256,268,280 КУпАП, ст.ст.2,6,19-20,71,72,77,286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 №806424 від 16.06.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлений 19 вересня 2022 року.

Суддя Гуденко О.А.