Справа № 2-а-8626/11
Суддя: Карабаза Н. Ф.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-8626/11
Провадження №8-а/367/1/2022
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

судді Карабаза Н.Ф.

при секретарі Глушко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2011 року за виключними обставинами по справі № 2-а-8626/11

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла зазначена вище заява про перегляд постанови за виключними обставинами, яку заявник мотивує тим, що постановою Ірпінського міського суду від 13 грудня 2011 року його позов до Бучанської міської ради про визнання протиправними, скасування незаконних рішень, та зобов`язання відновити його в списках Єдиного реєстру позачергового квартобліку з моменту постановления на квартоблік в Київській облдержадміністрації залишено без задоволення. В частині зобов`язання відповідача поновити в Єдиному реєстрі Київської облдержадміністрації рішення не прийнято. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року його скарга залишена без задоволення, а постанова Ірпінського міського суду від 13 грудня 2011 року без змін, з посиланням на те, що він повнолітній, та на ст. 66 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік». Його касаційна скарга на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2012 року ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.05.2014 року залишена без задоволення, а постанова Ірпінського міського суду від 13.12.2011 року залишена в силі з посиланням на те, що згідно зі ст. 66 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», що він не відноситься до зазначеної категорії осіб та не має правових підстав для перебування в списках громадян позачергової черги, тому що є повнолітнім. Постанову Ірпінського міського суду від 13 грудня 2011 року згідно зі ст. 242 КАС України вважає незаконною та не обґрунтованою, постановленою в порушення вимог ст. 242 КАС України, не ґрунтується на засадах верховенства прав, з порушенням норм матеріального права, передбаченого п.10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року. п.10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» рішенням Конституційного Суду України №6-Р/2018 від 17 липня 2018 року визнано конституційними. Встановлена Конституційним Судом України конституційність п.10 ст.20 Закону України №796-Х1І від 28 лютого 1991 року не застосована судом при вирішенні його позову до Бучанської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, суд в порушення ст.8 Конституції України, згідно якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права, застосував ст. 66 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», дія якого була закінчена на 1 січня 2009 року, а також, що ст.66 названого закону стосується переліку членів сім`ї пільговиків з числа військовослужбовців та інвалідів війни, що не стосується предмету спору, тобто не є конституційною. Просить задовольнити його заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2011 року у справі за позовом до Бучанської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішень. Скасувати постанову Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2011 року у справі №2-а-8626/11. Ухвалити нову постанову про визнання протиправними та скасування рішень виконкому Бучанської міської ради: №538 від 18 жовтня 2008 року, яким було затверджено протокол засідання комісії з житлових питань №11/08 від 13 листопада 2008 року; №85 від 15 березня 2011 року, яким було затверджено протокол засідання комісії з житлових питань №03/11 від 10 березня 2011 року. Зобов`язати Бучанську міську раду відновити його на квартобліку в списку позачерговиків як члена сім`ї ОСОБА_2 , постраждалого внаслідок Чорнобильскої катастрофи (категорія 1) в списку позачерговиків. Зобов`язати Бучанську міську раду відповідно до вимог п.12 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» поставити на облік до Єдиного державного реєстру в Київській облдержадміністрації сім`ю ОСОБА_2 , постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) і його ОСОБА_1 як члена його сім`ї з часу взяття на квартоблік в списку позачергової черги за рішенням виконкому Бучанської селищної ради №252 від 19 жовтня 2004 року.

30.09.2021 року представником заявника - було подано заяву про уточнення вимог. Просить суд ухвалити нову постанову про визнання протиправними та скасування рішень, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, а саме: визнати протиправними п.4 протоколу № 03/11 засідання комісії з житлових питань від 10.03.2011 року щодо відмови поновити ОСОБА_1 в списках громадян позачергової черги; визнати протиправним рішення виконкому Бучанської міської ради Київської області № 85 від 15.03.2011р. в частині затвердження протоколу № 03/11 засідання комісії з житлових питань по розгляду заяв громадян та підприємств, установ , організацій від 10.03.2011 року щодо відмови поновити ОСОБА_1 в списках громадян, які мають право на позачергове поліпшення житлових умов, як члена сім`ї померлого інваліда 1-ї групи 1-категорії, ОСОБА_2 , постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи з початкової дати прийняття на квартоблік - з 19.10.2004р., згідно вимог п.10 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Скасувати рішення виконкому Бучанської міської ради Київської області № 85 від 15.03.2011р. в частині затвердження протоколу № 03/11 засідання комісії з житлових питань по розгляду заяв громадян та підприємств,установ, організацій від 10.03.2011 року щодо відмови поновити ОСОБА_1 в списках громадян, які мають право на позачергове поліпшення житлових умов, як члена сім`ї померлого інваліда 1-ї групи 1 категорії, ОСОБА_2 , постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зобов`язати виконком Бучанської міської ради Київської області поновити ОСОБА_1 на квартобліку позачергової черги, як члена сім`ї померлого ОСОБА_2 інваліда 1 групи , постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1, що втратив годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно вимог п.10 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» включивши до списків позачергової черги спочатку дати прийняття на квартоблік, тобто з 19.10.2004р. Зобов`язати виконком Бучанської міської ради Київської області поставити його на облік в Київському обласному реєстрі сімей, які втратили годувальника з числа осіб віднесених до категорії 1 з початкової дати прийняття його на квартоблік, тобто з 19.10.2004р.

Бучанська міська рада Київської області направила відзив на заяву, в якому зазначає, що заява ОСОБА_1 є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. У заяві про перегляд постанови Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2011 за виключними обставинами позивачем збільшено та змінено позовні вимоги. Крім того, позивачем не надано документів, які підтверджують його статус, який дає право на пільги, передбачені вищезазначеним законом та іншими нормативними актами. Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України №5-РП/2002 від 20 березня 2002 у якому наголошено на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій і гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що відповідно до ст.16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави та рішення Конституційного Суду України №6-Р/2018 від 17 липня 2018 року , згідно якого обмеження чи скасування пільг для осіб, на яких поширюється дія Закону №796-Х є порушенням зобов`язань держави щодо забезпечення соціального захисту цієї категорії осіб не мають відношення до предмету спору та не встановлюють неконституційність або конституційність положень, застосованих чи не застосованих судом при вирішенні справи. Оскільки відсутні підстави для перегляду за виключними обставинами оскаржуваного рішення суду просять відмовити в повному обсязі у задоволенні вимог заявника.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій підтвердив обставини викладені у заяві.

В судове засідання представник Бучанської міської ради Київської області не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 КАС України особи, які беруть участь у справі, повідомляються про дату, час та місце розгляду заяви. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.

Враховуючи зазначену вище норму Закону, суд дійшов висновку про можливість слухання справи за відсутності представника Бучанської міської ради Київської області.

Судом встановлено, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2011 р., по справі за позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, позовні вимоги були залишені без задоволення. Ухвалою Київського Апеляційного адміністративного суду від 26.09.2012 р. Постанова Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2011 р. залишена без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.05.2014 р. - Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2011 р. та Ухвалу Київського Апеляційного адміністративного суду від 26.09.2012 р. було також залишено без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно рішення Конституційного Суду України №6-Р/2018 від 17 липня 2018 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

- підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII;

- частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами;

- статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII; частина третя статті 22, частина друга статті 24, частина сьома статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами; стаття 53 (крім її назви), стаття 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Судом встановлено, що п.10, 11 ст. 20 Закону України «"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII», що стосуються «позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України» та «До членів сімей громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать: дружина (чоловік), неповнолітні діти, непрацездатні батьки, особа, яка проживає разом з постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою з інвалідністю I групи та доглядає за нею, за умови, що ця особа не перебуває у шлюбі; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним» не визнані неконституційними згідно вище зазначеного рішення Конституційного Суду України №6-Р/2018 від 17 липня 2018 року.

На підставі встановлених судом обставин та надаючи юридичну оцінку доказам, оскільки під час ухвалення постанови Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2011 р. суд не посилався на рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпунктів 2-7, 12 та 14 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII №6-Р/2018 від 17 липня 2018 року, а також те, що заявником не було надано суду беззаперечних доказів наявності обставин, які можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд Постанови Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2011 р. за виключними обставинами.

Крім того, суд зазначає, що не бере до уваги посилання заявника на рішення Конституційного Суду України №6-Р/2018 від 17 липня 2018 року, так як дане рішення не має відношення до предмету спору по справі2-а-8626/2011 за позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, рішення за якою переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що заява про перегляд рішення за виключними обставинами не підлягає задоволенню. Наявність рішення Конституційного Суду України №6-Р/2018 від 17 липня 2018 року не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, крім того, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції та прийняття рішення Конституційного Суду України №6-Р/2018 від 17 липня 2018 року положення вказаних норми чинні та підлягають застосуванню.

За приписами ч. 1 ст. 369 КАСУ у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Оскільки, позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України, тому судовий збір не підлягає розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 248, 250, 256, 294, 368, 369 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2011 року за виключними обставинами по справі № 2-а-8626/11 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Ірпінський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 (п`яти) днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Н.Ф. Карабаза