Справа № 520/26956/21
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення заяви

15 вересня 2022 р. справа № 520/26956/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивачів в порядку ст.383 КАС України на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі №520/26956/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі №520/26956/21 - адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.01.2017 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити позивачу виплату пенсії за віком, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне від 09.07.2003 р. №1058-IV, з моменту припинення виплат - з 01.01.2017 р., як непрацюючому пенсіонеру, з проведенням перерахунку пенсії та виплачувати пенсію на визначений позивачем банківський рахунок.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2 з 01.02.2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити позивачу виплату пенсії за віком, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне від 09.07.2003 р. №1058-ІУ з моменту припинення виплат - з 01.02.2020р., як непрацюючому пенсіонеру та виплачувати пенсію на визначений банківський рахунок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в межах виплати пенсії за один місяць.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3-й під`їзд, 2-й поверх) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3-й під`їзд, 2-й поверх) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Вказане рішення суду набрало законної сили 17.03.2022 року.

08.09.2022 року, через канцелярію суду надійшла заява представника позивачів - О.Райзмана, в порядку ст.383 КАС України, в якій він просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неналежного виконання у повному обсязі рішення Харківського адміністративного суду від 14.02.2022 у справі №520/26956 у частині:

непроведення відновлення пенсії позивачам з моменту фактичного припинення їх виплати, а саме: ОСОБА_1 - 01.06.2016 року, ОСОБА_2 - з 01.07.2019;

невиплати компенсації втрати частини доходу за затримку виплати пенсії позивачам за період із 01.06.2016 ОСОБА_1 та з 01.07.2019 ОСОБА_2 ;

2) вжити заходів, що забезпечують виконання відповідачем належним чином та в повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі №520/26956/21;

3) рішення звернути до негайного виконання;

4) встановити відповідачу у строк не більше 10 днів для подання суду звіту про виконання судового рішення у справі.

Суддя після одержання заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 383 цього Кодексу.

Згідно ст. 383 КАС України - особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Суд зазначає, що ст.383 КАС України спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутись до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності.

У свою чергу, як визначено в ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до вимог статті 2 вказаного Закону, платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» врегульовано, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

При цьому, подана у даній справі в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України заява до передбаченого частиною 2 статті 3 Закону «Про судовий збір» вичерпного переліку заяв за подання яких судовий збір не справляється, не відноситься.

З системного аналізу викладених положень, вбачається, що на позивача покладено обов`язок сплати судового збору за подання відповідної заяви до суду як процесуальним законодавством, так і Законом України «Про судовий збір».

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача закріплених у статті 5 Закону «Про судовий збір» пільг останній не надав.

Втім, позивачем, в порушення вимог пункту 9 частини 2 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України документа про сплату судового збору не надано, підстав для звільнення його від сплати судового збору не зазначено.

Аналогічні висновки щодо необхідності сплати судового збору за подання заяви в порядку статті 383 КАС України відображені також у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі №807/220/18 (провадження № К/9901/6667/19), від 25.06.2020 у справі №0240/2226/18-а, від 26.05.2020 року у справі №2-а-2733/11.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо посилань представника позивача як на підставу відсутності обов`язку по сплаті судового збору за подання даної заяви на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14 лютого 2018 року у справі №2а/0470/2563/12, суд зазначає, що в даній постанові викладена позиція щодо відсутності обов`язку сплати судового збору за подання заяви про встановлення судового контролю, визначеного ст.382 КАС України, яка відповідно до вимог КАС України і не передбачає обов`язку сплати судового збору за її подачу, тому суд не може врахувати дані висновки при визначенні питання щодо відповідності заяви вимогам ст.383 КАС України.

Посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №2а/0470/2563/12 суд відхиляє, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому застосовує до спірних правовідносин правові позиції Верховного Суду, сформовані у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 807/220/18, від 25.06.2020 у справі №0240/2226/18-а, від 26.05.2020 у справі №2-а-2733/11.

Крім того, у згаданій представником позивача постанові від 14 лютого 2018 року у справі №2а/0470/2563/12, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не викладав висновки щодо можливості відступити від правової позиції Великої Палати Верховного Суду стосовно необхідності сплати судового збору за подачу заяви в порядку статті 383 КАС України, викладеній у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17.

Щодо не зазначення розміру судового збору, який необхідно сплатити за подання заяви у порядку ст.383 КАС України, то суд звертає увагу, що ст.383 КАС України не передбачено обов`язку суду визначити точну суму судового збору на відміну від приписів ч.2 ст.169 КАС України, відповідно до яких при прийнятті ухвали про залишення позовної заяви без руху з підстави несплати судового збору у встановленому розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Зазначена правова позиція висловлена також в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 року у справі №520/129/20.

Також представником позивачів не надано суду інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження. Посилання представника позивачів на відсутність можливості ініціювати виконавче провадження та неспроможність органів державної виконавчої служби оцінити правомірність дій органу ПФУ при призначенні/відновленні пенсії та прийняти за ними відповідне рішення не є підставою недотримання заявником положень статті 383 КАС України.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Таким чином, враховуючи те, що подана позивачем в порядку ст. 383 КАС України заява представника позивача не відповідає вимогам, визначеним п.9 ч.2 ст.383 КАС України, суд дійшов до висновку щодо повернення заяви позивачу, у відповідності до вимог ч.5 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.383 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивачів - О.Райзмана, в порядку ст. 383 КАС України на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі №520/26956/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Обчислення строків оскарження ухвали суду здійснюється з урахуванням Прикінцевих положень КАС України.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО