Справа № 640/7063/21
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Київ № 640/7063/21

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в проведенні перерахунку пенсії з 05.01.2018 передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі - Постанова №889) на підставі довідки від 30.03.2018 № 65 та Інформації наведеній у вих. від 24.12.2020 № 189/10/4139;

- зобов`язати відповідача здійснити з 05.01.2018 перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 889, на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 м. Київ від 30.03.2018 № 65 та Інформації наведеній у вих. від 24.12.2020 №189/10/4139 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Ухвалою суду від 22.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строки для подання заяв по суті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що перед звільненням він у складі грошового забезпечення фактично отримав щомісячну додаткову грошову винагороду, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). Проте з вини державного органу, при призначенні пенсії щомісячну додаткову грошову винагороду не було враховано, що призвело до призначення пенсії у меншому розмірі. Тому позивач подав до відповідача заяву про перерахунок пенсії разом з додатковими документами. Однак відповідач протиправно, на думку позивача, відмовив у здійсненні перерахунку, безпідставно вказавши, що зазначені позивачем виплати не враховуються до складу грошового забезпечення при обчисленні пенсії.

Відповідач надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву відповідача в якому просить залишити таку без задоволення з посиланням на те, що призначення та перерахунок пенсії позивача проведені територіальним органом Пенсійного фонду України у відповідності до вимог законодавства, чинного на момент проведення відповідного перерахунку.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 05.01.2018 отримує пенсію за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення, призначену на підставі Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-XII).

Відповідно до протоколу про призначення пенсії позивача з 05.01.2018 пенсія позивача розрахована із сум грошового забезпечення, а саме: посадового окладу - 1640 грн, окладу за військове звання - 130 грн, надбавки за вислугу років 40% - 636 грн, середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці - 7448,20 грн, в тому числі: науковий ступень 15%, робота з таємними документами 15%, доплата за вчене звання 25%, надбавка за особливо важливі завдання 50%, премія 380%, основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення 6771,94 грн.

Військовою частиною НОМЕР_1 було надано довідку від 30.03.2018 №65 про виплати здійсненні позивачу за 24 місяці перед звільненням, серед яких щомісячна грошова винагорода.

15.04.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку його пенсії з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, отриманих позивачем протягом 24 місяці перед звільненням, на підставі довідки від 30.03.2018 №65.

Листом від 05.05.2020 відповідач повідомив позивача про те, що статтею 43 Закону №2262-XII та пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Постанова №393) не передбачені такі види грошового забезпечення як щомісячна додаткова грошова винагорода, а тому її не може бути враховано до складу грошового забезпечення, з якого обмислюється розмір пенсії.

Військовою частиною НОМЕР_1 листом від 24.12.2020 №189/10/4139 було надано інформацію щодо розміру нарахованого та сплаченого єдиного внеску із щомісячної додаткової винагороди позивача, відповідно до якої, позивач, у період з лютого 2016 року по січень 2018 року отримав щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 133 671,92 грн, з якої сплачено єдиний внесок у розмірі 29 408,48 грн.

19.01.2021 позивач повторно звернувся до суду із заявою про проведення перерахунку його пенсії із врахуванням щомісячної додаткової винагороди позивача з урахуванням інформації, викладеної у листі від 24.12.2020 № 189/10/4139.

Відповідач листом від 09.02.2021 надав відповідь позивачу в якому відмовив у проведенні перерахунку пенсії позивача із врахуванням щомісячної додаткової винагороди позивача, зважаючи на те, що законодавством не віднесено таку до грошового забезпечення з якого обчислюється розмір пенсії.

Вважаючи, що відповідач протиправно не здійснив перерахунок призначеної пенсії з урахуванням у складі грошового забезпечення за 24 місяці перед призначенням пенсії щомісячної додаткової грошової винагороди, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону України № 2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу зазначеної норми слідує, що Законом № 2262-ХІІ передбачено включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, щомісячних основних видів грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена також у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" містить ширший перелік видів грошового забезпечення у порівнянні зі статтею 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та відносить до складу грошового забезпечення одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При вирішенні питання щодо можливості включення до складу грошового забезпечення для цілей обчислення пенсії одноразових додаткових видів грошового забезпечення суд враховує, що відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Отже, спеціальним законом, який визначає умови та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, є саме Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно, при визначенні складових грошового забезпечення для цілей обчислення пенсії застосуванню підлягає частина третя статті 43 вказаного Закону.

Як зазначено вище, вказана норма права передбачає обчислення пенсії з розміру грошового забезпечення, яке включає: оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством. Тому суд дійшов висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода підлягає включенню до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, у разі їх віднесення до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Положеннями пункту 1 Постанови №889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у п. 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 01 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої п.1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Постанова Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 була чинною до 01.03.2018.

На виконання вказаної постанови Міністерство оборони України наказом від 24 жовтня 2016 року №550 затвердило Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка набрала чинності 16 грудня 2016 року (далі - Інструкція №550).

Положеннями пункту 8 Інструкції №550 передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пункту 9 Інструкції №550 розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до пункту 10 Інструкції №550 командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за наявності обставин, передбачених у цьому пункті.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом. Зокрема, згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі №522/2738/17 при обчисленні пенсії на підставі статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення, як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Крім того, факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який є вичерпним.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №642/1359/17, щомісячна додаткова грошова винагорода носить систематичний, щомісячний характер, належать до додаткових видів грошового забезпечення, відповідно до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підлягає врахуванню під час обчислення пенсії позивачу. Тому в цій частині суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

При визначенні тривалості виплати додаткових видів грошового забезпечення для цілей віднесення їх до щомісячних суд враховує абз. 3 пункту 7 Постанови №393. Зазначена норма права передбачає, що розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Відповідно до абз. 3 пункту 7 Постанови №393 пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням, зокрема, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Згідно з довідкою про виплати здійснені позивачу за 24 місяці перед звільненням від 30.03.2018 №65 та інформації, викладеної у листі від 24.12.2020 №189/10/4139 щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу у період з лютого 2016 року січень 2018 року.

Позивач 04.01.2018 виключений зі списків особового складу частини наказом від 04.01.2018 №3.

Отже, вказана винагорода виплачувалася позивачу щомісяця протягом усього періоду, який розпочинається за 24 календарних місяці перед звільненням, при цьому, у вказаний період Постанова №889 була чинною.

Така щомісячна додаткова грошова винагорода була передбачена і виплачувалася позивачу згідно вимог постанови №889 яка втратила чинність у зв`язку з введенням в дію Постановою №704.

Така винагорода носила систематичний, щомісячний характер, належить до додаткових видів грошового забезпечення та відповідно до статті 43 № 2262-ХІІ підлягає врахуванню під час обчислення пенсії позивачу. Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 (справа №522/2738/17).

За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням, а саме щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) зазначив щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18).

Однак, Верховним Судом в постанові від 31.03.2021 по справі №240/12017/19 було вирішено відступити від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, висловивши правову позицію, за якою:

для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Позовну заяву направлено до суду 11.03.2021, тобто до зміни (31.03.2021) судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, а отже, в даній справі суд не застосовує строки звернення до суду відповідно до постанови Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19, оскільки правовідносини в цій справі виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем відповідно до квитанції від 09.3.2021 №0.0..1 сплачено судовий збір в розмірі 908 грн.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії з 05.01.2018 передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" на підставі довідки від 30.03.2018 № 65.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити з 05.01.2018 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих сум щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 м. Київ від 30.03.2018 № 65.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.А. Донець