Справа № 520/4589/22
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 вересня 2022 року № 520/4589/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту відповідач-1, ГУ ПФУ в Запорізькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі по тексту відповідач-2, ГУ ПФУ в Тернопільській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач-3, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 46 від 02.08.2021 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 46 від 17.12.2021 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоди здійснення підприємницької діяльності на єдиному податку з 01.01.2004 по 31.01.2004 р. з 01.04.2005 по 31.08.2007 р., зарахувати до пільгового стажу за списком № 1 періоди роботи: з 21.06.1990 по 28.08.1990, з 30.08.1993 по 17.10.1993 р., з 25.10.1993 р. по 28.06.1995 р., з 08.09.1995 р. по 01.04.1996 р., з 12.04.1996 р. по 09.07.1997 р., з 18.08.1997 р. по 01.08.1998 р. до страхового стажу та до пільгового стажу за списком № 1 періоди роботи з 01.06.2014 р. по 21.10.2014 р., з 23.10.2014 року по 25.04.2016 року;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з дня звернення, з 26.07.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.07.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за призначенням пенсії. Однак отримав рішення Головного управління ПФУ в Тернопільській області про відмову в призначенні пенсії № 46 від 02.08.2021 року. Відмова була мотивована тим, що недостатньо пільгового стажу. При цьому в рішенні вказується тільки, що до страхового стажу не зараховано період з 30.07.1992 по 09.07.1993 року, оскільки відсутній наказ про звільнення. Інших періодів або підстав для неврахування того чи іншого періоду не вказано.

15.12.2021 року з метою визначення причин відмови позивач знову звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за призначенням пенсії. 17.12.2021 р. Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, яким знову відмовлено в призначенні пенсії. При цьому пенсійний орган знов не вказує, які саме періоди не враховані в пільговий стаж.

На адвокатський запит був наданий розрахунок стажу, у відповідності до якого позивачу: не зараховано до стажу роботи періоди: з 01.01.2004 по 31.01.2004 р. з 01.04.2005 по 31.08.2007 р. (період здійснення підприємницької діяльності на єдиному податку); до підземного (пільгового стажу за списком № 1) відповідачем не зараховано періоди роботи: з 21.06.1990 по 28.08.1990, з 30.08.1993 по 17.10.1993 р., з 25.10.1993 по 28.06.1995 р., з 08.09.1995 по 01.04.1996 р., з 12.04.1996 р по 09.07.1997 р., з 18.08.1997 по 01.08.1998 р.; до загального та пільгового стажу не зараховано період 01.06.2014-21.10.2014, 23.10.2014 року по 25.04.2016 року.

Вважаючи рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.06.2022 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У встановлений судом строк Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надало відзив на позовну заяву у якому вказано, що позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії не було надано необхідних документів.

Стаж з урахуванням кратності (додаткові роки за списком 1) становить 28 років 4 місяці 16 днів.

Пільговий стаж за Списком № 1 було обчислено за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який склав 7 років 5 місяців 19 днів.

Відповідно до наданих документів були відсутні підстави для задоволення заяви позивача про призначення пенсії за віком. Управління діяло в межах своїх повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У встановлений судом строк Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надало відзив на позовну заяву у якому вказано, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно пп. 1 п. 2 ст. 114 Закону страховий стаж позивача становить 26 років 04 місяців 25 днів, пільговий саж позивача становить 6 років 4 місяці 00 днів.

У зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у Позивача - немає.

Враховуючи вищезазначене, Позивач не має права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно пп. 1 п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення, а саме на призначення пенсії на пільгових умовах згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У встановлений судом строк Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області правом надати відзив на позовну заяву не скористалось.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

26.07.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за призначенням пенсії.

Рішенням Головного управління ПФУ в Тернопільській області № 46 від 02.08.2021 року позивачу відмовлено у призначення пенсії, оскільки стаж з урахуванням кратності плюс додаткові роки (за Списком1) становить 26 років 04 місяці 25 днів. Пільговий стаж становить 6 років 4 місяці. При цьому в рішенні вказується тільки, що до страхового стажу не зараховано період з 30.07.1992 по 09.07.1993 року, оскільки відсутній наказ про звільнення.

15.12.2021 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за призначенням пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17.12.2021 №46 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж особи становить 28 років 4 місяці 16 днів. Пільговий стаж становить 7 років 5 місяців 19 днів. При цьому пенсійний орган не вказує, які саме періоди не враховані в пільговий стаж.

На адвокатський запит ГУ ПФУ було надано розрахунок стажу, у відповідності до якого позивачу не зараховано до стажу роботи періоди: з 01.01.2004 по 31.01.2004 р. з 01.04.2005 по 31.08.2007 р. (період здійснення підприємницької діяльності на єдиному податку); до підземного (пільгового стажу за списком № 1) відповідачем не зараховано періоди роботи: з 21.06.1990 по 28.08.1990, з 30.08.1993 по 17.10.1993 р., з 25.10.1993 по 28.06.1995 р., з 08.09.1995 по 01.04.1996 р., з 12.04.1996 р по 09.07.1997 р., з 18.08.1997 по 01.08.1998 р.; до загального та пільгового стажу не зараховано період 01.06.2014 р. по 21.10.2014р., 23.10.2014 р. по 25.04.2016 р.

Позивач вважаючи рішення відповідачів таким, що порушує його конституційне право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 вказаного Закону працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуруються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 114 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином необхідними умовами для призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку є зайнятість особи повний робочий день, така зайнятість на підземних і відкритих гірничих роботах, що передбачені відповідним списком, що затверджений Кабінетом Міністрів України, наявність відповідного стажу роботи на цих роботах (пільгового, страхового).

Але суд зазначає, що у спірних рішеннях не зазначено, які конкретно періоди роботи позивача враховані в загальний і спеціальний стаж і за якими підставами. Рішення повинно містити чіткі і зрозумілі, а також з посиланням на правові норми, критерії оцінки трудової діяльності особи, що звернулась за призначенням пенсії. В рішенні пенсійного органу за загальним правилом повинно бути надано оцінку всім періодам роботи особи, що вказані в трудовій книжці позивача, оскільки і особа, і суд (якщо рішення пенсійного органу оскаржено) повинен чітко розуміти періоди і підстави, що зараховані/не зараховані для призначення пенсії.

Таким чином, зміст спірних рішень пенсійних органів є таким, що унеможливлює надання їм правової оцінки.

В той же час, позивач дізнався про неврахування певних періодів його трудової діяльності з відповідного розрахунку, наданого ГУ ПФУ в Харківській області на запит адвоката.

Відповідно до наданого розрахунку відповідачем не зараховано: з 01.01.2004 по 31.01.2004 р. з 01.04.2005 по 31.08.2007 р. (період здійснення підприємницької діяльності на єдиному податку); до підземного (пільгового стажу за списком № 1) відповідачем не зараховано періоди роботи: з 21.06.1990 по 28.08.1990, з 30.08.1993 по 17.10.1993 р., з 25.10.1993 по 28.06.1995 р., з 08.09.1995 по 01.04.1996 р., з 12.04.1996 р по 09.07.1997 р., з 18.08.1997 по 01.08.1998 р.; до загального та пільгового стажу не зараховано період 01.06.2014-21.10.2014, 23.10.2014 року по 25.04.2016 року.

Щодо періодів роботи позивача з 21.06.1990 по 28.08.1990, з 30.08.1993 по 17.10.1993 р., з 25.10.1993 по 28.06.1995 р., з 08.09.1995 по 01.04.1996 р., з 12.04.1996 р по 09.07.1997 р., з 18.08.1997 по 01.08.1998 р., суд зазначає наступне.

До матеріалів справи позивачем надано трудову книжку НОМЕР_1 від 31 серпня 1990 року.

Дослідивши подану трудову книжку судом встановлено, що у період:

з 21.06.1990 по 28.08.1990 р. перебував на посаді учня прохідника підземного з повним робочим днем під землею;

з 30.08.1993 по 17.10.1993 р. перебував на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею;

з 25.10.1993 по 28.06.1995 р. перебував на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею;

з 08.09.1995 по 09.07.1997 р. перебував на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею та начальника ділянки майстра з повним робочим днем під землею;

з 18.08.1997 по 01.08.1998 р. перебував на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею.

Частиною 1 статті 114 Закону № 1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28цього Закону.

Згідно пункту 1 частини 2статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно пункту 2 частини 2статті 114 Закону № 1058 працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до частини 3 ст. 114 Закону № 1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Частиною 5 ст. 114 Закону № 1058 визначено, що у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Матеріали справи містять довідки про підтвердження наявного трудового стажу у позивача для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, накази про атестацію робочих місць, а також відповідні відмітки у трудовій книжці, що підтверджують право позивача на пенсію на пільгових умовах.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно не зараховано до пільгового стажу за списком № 1 періоди роботи позивача з 21.06.1990 по 28.08.1990, з 30.08.1993 по 17.10.1993 р., з 25.10.1993 по 28.06.1995 р., з 08.09.1995 по 01.04.1996 р., з 12.04.1996 р по 09.07.1997 р., з 18.08.1997 по 01.08.1998 р., оскільки даний стаж підтверджено належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Щодо періоду здійснення підприємницької з 01.01.2004 по 31.01.2004 р. з 01.04.2005 по 31.08.2007 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637, час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Аналізуючи вищенаведені норми права суд зазначає, що періоди провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності лише у разі перебування особи на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.

Відповідно до підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи слідує, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем та сплати страхових внесків надано до суду свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В00 № 507870 та довідку про результати позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства про оподаткування СГД-фізичної особи ОСОБА_1 № 1222/17- від 31.10.2007 Антрацитівської об`єднаної державної податкової інспекції.

Суд зазначає, що п.3.2. довідки № 1222/17- від 31.10.2007 вказано, що позивач у період з 01.11.2004 року по 31.10.2007 року працював на умовах сплати єдиного податку. У висновках зазначеної довідки також зазначено, що порушень податкового законодавства не встановлено.

Як зазначено в п. 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа N 1-25/2010 від 29 червня 2010 року), одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно не зараховано до загального страхового стажу позивача період провадження ним підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування з 01.01.2004 по 31.01.2004 р. та з 01.04.2005 по 31.08.2007 р., оскільки даний стаж підтверджено належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Щодо не зарахування до загального та пільгового стажу періоду роботи позивача з 01.06.2014 р. по 21.10.2014р. та з 23.10.2014 р. по 25.04.2016 р., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (надалі Закон № 1788) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку № 637).

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача міститься записи за період: з 22.10.2014 р. по 25.04.2016 р. перебував на посаді виконуючого обов`язки директора шахти.

Матеріали справи містять довідку про підтвердження наявного трудового стажу у позивача для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №860 від 08.09.2016, накази про атестацію робочих місць.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно не зараховано до страхового та пільгового стажу за списком № 1 період роботи позивача з 22.10.2014 р. по 25.04.2016 р., оскільки даний стаж підтверджено належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Суд зазначає, що у розрахунку стажу позивача та у його трудовій книжці відсутній запис про роботу за період з 01.06.2014 р. по 21.10.2014р., тому підстави для зарахування цього періоду до страхового та пільгового стажу за списком № 1 відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 46 від 02.08.2021 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 46 від 17.12.2021 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі № 2040/6320/18.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 ч.2 ст.245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду.

Поряд з цим, позовні вимоги позивача зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоди здійснення підприємницької діяльності на єдиному податку з 01.01.2004 по 31.01.2004 р. з 01.04.2005 по 31.08.2007 р., зарахувати до пільгового стажу за списком № 1 періоди роботи: з 21.06.1990 по 28.08.1990, з 30.08.1993 по 17.10.1993 р., з 25.10.1993 р. по 28.06.1995 р., з 08.09.1995 р. по 01.04.1996 р., з 12.04.1996 р. по 09.07.1997 р., з 18.08.1997 р. по 01.08.1998 р. до страхового стажу та до пільгового стажу за списком № 1 періоди роботи з 01.06.2014 р. по 21.10.2014 р., з 23.10.2014 року по 25.04.2016 року, є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки відповідачами фактично не приймалось обґрунтоване та вмотивоване рішення про врахування/неврахування вказаних періодів до страхового стажу та пільгового стажу.

Частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за звернення до суду з зазначеним адміністративним позовом.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 46 від 02.08.2021 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 46 від 17.12.2021 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19 вересня 2022 року.

Суддя Бадюков Ю.В.