Справа № 120/3874/22
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження в частині позовних вимог

м. Вінниця

19 вересня 2022 р. Справа № 120/3874/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши в письмовому провадженні питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач). За змістом позовних вимог позивач просить суд:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як ліквідатору аварії на Чорнобильській АЕС, на підставі ч. 3 ст. 57, ч. 2 ст. 56 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", ч. 2 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування", а саме: відмову обчислити для перерахунку пенсії середньомісячну фактичну заробітну плату шляхом додавання загальної суми заробітної плати за роботу в зоні радіоактивного забруднення в травні місяці 1987 року до суми заробітної плати на основній роботі за травень 1987 року, за архівною довідкою № 2122 6246 9 365 від 04.08.2010, і архівною довідкою № 6167 від 26.07.2010, виданими Міністерством оборони України; відмову здійснювати щомісячне додаткове збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для позивача мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії в повному розмірі відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; відмову проводити індексацію пенсії по першій складовій формулі відповідно до чинного законодавства;

зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі ч. 3 ст. 57, ч. 2 ст. 56 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ч. 2 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування", а саме: визначити середньомісячний заробіток для перерахунку пенсії шляхом додавання загальної суми заробітку за роботу в зоні радіоактивного забруднення в травні місяці 1987 року до суми заробітку на основній роботі за травень місяць 1987 року за архівною довідкою Міністерства оборони України № 2122 6246 9 365 від 04.08.2010 та архівною довідкою № 6167 від 26.07.2010; визначити щомісячне додаткове збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для позивача мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії в повному розмірі відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; здійснювати нарахування та виплату індексації пенсії по першій складовій формулі за 2022 рік, та в подальшому виплату індексації пенсії по першій та другій складовій формулі відповідно до чинного законодавства.

Ухвалою від 09.06.2022 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Разом з тим, судом встановлено, що 09.07.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ГУ ПФУ у Вінницькій області, за змістом якого просив:

визнати бездіяльність ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо не проведення йому перерахунку пенсії, протиправною;

зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок його пенсії, збільшивши розмір пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад 20 років стажу роботи останнього у відповідності до ч. 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", забезпечивши при цьому виплату збільшеної пенсії з урахуванням вже виплачених доплат за понаднормовий стаж;

зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок його пенсії, збільшивши розмір пенсії у відповідності до статті 51 та 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", забезпечивши при цьому виплату збільшеної пенсії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі №120/3193/20-а вказаний адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано здійснити з 01.06.2020 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд дійшов висновку, що бездіяльність ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо не здійснення перерахунку пенсії позивача із збільшенням на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 20 років порушує його права, встановлені статтею 46 Конституції України та статтею 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Варто зауважити, що за змістом статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частиною 2 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Положеннями статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами частини 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Такі вимоги закону, щодо обов`язковості виконання судових рішень та контролю з боку суду за його виконанням відповідають Рекомендаціям Ради Європи в галузі адміністративного судочинства та адміністративного права.

Так, в Рекомендації REC (2003) 16 Комітету Міністрів державам-членам щодо виконання адміністративних і судових рішень у сфері адміністративного права, яка була прийнята Комітетом Міністрів 9 вересня 2003 року на 851 нараді зазначено, що враховуючи необхідність забезпечення довіри приватних осіб до адміністративної і судової системи і, з огляду на це, також необхідність забезпечення виконання як рішень адміністративних органів, які покладають обов`язки на приватних осіб, так і судових рішень у сфері адміністративного права, які визначають права приватних осіб. Дієвість правосуддя вимагає виконання судових рішень у сфері адміністративного права, особливо, коли вони стосуються адміністративних органів; нагадуючи у зв`язку з цим про права, які захищає Європейська конвенція з прав людини, невід`ємною частиною яких є виконання судових рішень у межах розумного строку.

У постанові від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені вище правові норми Кодексу адміністративного судочинства України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання чи неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням чи невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення належним чином.

Відтак, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаних судових рішень порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Вказана правова позиції викладена, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі №816/2016/17, постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17, від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а, від 16.12.2019 у справі № 336/1379/17-а, яка згідно положень частини 5 статті 242 КАС України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

Проаналізувавши предмет позову у цій адміністративній справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови здійснювати щомісячне додаткове збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для позивача мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії в повному розмірі відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області визначити щомісячне додаткове збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для позивача мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії в повному розмірі відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", фактично спрямовані на виконання іншого судового рішення - рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі №120/3193/20-а. Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в зазначеній частині.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 383 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 здійснювати щомісячне додаткове збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для позивача мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії в повному розмірі відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області визначити щомісячне додаткове збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для ОСОБА_1 мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії в повному розмірі відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович