Справа № 360/4463/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року справа №360/4463/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Фещенка Миколи Леонідовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року (повне судове рішення складено 30 травня 2022 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/4463/21 (суддя в І інстанції Пляшкова К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року представник позивача Фещенко М.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області (далі ГУ ДПС у Луганській області), в якому просив суд:

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Луганській області від 25 лютого 2021 року № Ф-15-У;

зобов`язати відповідача здійснити коригування відомостей в картці платника єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у позивача боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 49 362,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, але протягом останніх шести років підприємницьку діяльність не здійснювала.

З аналізу положень Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469) (далі - Інструкція № 449) слідує, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску фіскальний орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки. Згідно з даними електронної інформаційної бази даних ГУ ДПС у Луганській області перше нарахування недоїмки мало бути здійснено за автоматизованою базою 09 лютого 2018 року в сумі 8448,00 грн. Проте відповідачем сформовано оскаржувану вимогу після спливу двох років з дня нарахування в електронній інформаційній базі ГУ ДПС у Луганській області на суму 49 362,43 грн, що, на думку представника позивача, свідчить про протиправність формування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Оскільки оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята всупереч встановленому порядку, передбаченому частиною третьою статті 9 Закону № 2464-VI та пунктами 3, 4 Розділу VI Інструкції № 449, її слід визнати протиправною та скасувати.

У відзиві на позов ГУ ДПС у Луганській області зазначено, що в період з 26 березня 2010 року по 08 лютого 2021 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в Рубіжанській ДПІ ГУ ДПС у Луганській області.

Позивач, перебуваючи на обліку в контролюючому органі, була платником єдиного соціального внеску за кодом бюджетної класифікації 71010000 - за найманих працівників та за кодом 71040000 за себе.

Станом на 31 січня 2021 року в інтегрованій картці з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування АІС «Податковий блок» за позивачем рахувалася заборгованість (недоїмка) з єдиного внеску на загальну суму 49 362,43 грн.

Недоїмка у сумі 49 362,43 грн, яка увійшла до розрахунку вимоги про стягнення боргу (недоїмки) від 25 лютого 2021 року № Ф-15-У складається з нарахованих сум єдиного внеску у тому числі з сальдо, яке станом на 01 жовтня 2013 року передано Управлінням Пенсійного фонду у м. Рубіжне Луганської області по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 станом на 01 жовтня 2013 року: в ІКП за кодом бюджетної класифікації 71040000 8254,19 грн; в ІКП за кодом бюджетної класифікації 71010000 2523,48 грн.

Нарахування здійснено на підставі вимог абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, за 3 квартал 2013 року в сумі 796,02 грн (період перебуванню на спрощеній системі), строк сплати якого настав 21 жовтня 2013 року.

З 2017 року, у разі, якщо фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464-VI. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином з 2017 року ОСОБА_1 нарахування з єдиного внеску в ІКП по коду бюджетної класифікації 71040000 проводились щокварталу в автоматичному режимі на підставі абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI та складає:

2017 рік - 8448 грн, строк сплати якого настав 09 лютого 2018 року;

1 квартал 2018 року- 2457,18 грн, строк сплати якого настав 19 квітня 2018 року;

2 квартал 2018 року - 2457,18 грн, строк сплати якого настав 19 липня 2018 року;

3 квартал 2018 року - 2457,18 грн, строк сплати якого настав 19 жовтня 2018 року;

4 квартал 2018 року - 2457,18 грн, строк сплати якого настав 21 січня 2019 року;

1 квартал 2019 року - 2754,18 грн, строк сплати якого настав 19 квітня 2019 року;

2 квартал 2019 року- 2754,18 грн, строк сплати якого настав 19 липня 2019 року;

3 квартал 2019 року - 2754,18 грн, строк сплати якого настав 21 жовтня 2019 року;

4 квартал 2019 року - 2754,18 грн, строк сплати якого настав 20 січня 2020 року;

1 квартал 2020 року - 2078,12 грн, строк сплати якого настав 21 квітня 2020 року;

2 квартал 2020 року 1039,06 грн, строк сплати якого настав 20 липня 2020 року;

3 квартал 2020 року - 3178,12 грн, строк сплати якого настав 19 жовтня 2020 року;

4 квартал 2020 року - 2200,00 грн, строк сплати якого настав 19 січня 2020 року.

Таким чином, згідно з інформацією, що міститься в ITC «Податковий блок», станом на 31 січня 2021 року заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в ІКП ОСОБА_1 складає: за кодом бюджетної класифікації 71040000 46 838,95 грн; за кодом бюджетної класифікації 71010000 - 2523,48 грн, яка підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За таких обставин, на підставі частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 ГУ ДПС у Луганській області правомірно сформовано вимогу про сплату боргу форми «Ф» від 25 лютого 2021 року № Ф-Ф-15-У на загальну суму 49 362,43 грн, яку направлено позивачу рекомендованим листом та вручено особисто 02 квітня 2021 року.

Оскільки у контролюючого органу були наявні підстави для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25 лютого 2021 року № Ф-15-У на суму 49 362,43 грн, відповідач вважає, що спірна вимога відповідає всім критеріям, визначеним Законом № 2464-VI та Інструкцією № 449, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування.

Щодо строку обчислення боргу, відповідач зазначив, що пункти 2 та 3 Інструкції № 449 не містять більш того визначення, коли саме орган доходів і зборів має виявити своєчасно не нараховані та/або не сплачені платником суми єдиного внеску, і є відносним поняттям, а тому фактично строками не обмежується. Також нормами Інструкції № 449 та Закону № 2464-VI прямо не визначено наслідків пропуску зазначених вище строків, як, для прикладу, у випадку пропуску органом доходів і зборів строку надання відповіді за скаргою платника податків на вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Відтак, порушення строку направлення (вручення) платнику податків оскаржуваної вимоги саме по собі не є підставою для визнання вимоги протиправною та її скасування, а повинно розглядатися в комплексі з іншими обставинами прийняття оскаржуваної вимоги.

Крім цього, направлення контролюючим органом вимоги про сплату боргу з порушенням строку не може бути підставою для звільнення платника від обов`язку сплатити борг з єдиного внеску.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги фактично зазначені доводи, аналогічні висловленим у позовній заяві. Апелянт вказує на невідповідність висновків суду приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, й обставинам справи, наголошує про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Також представник позивача наголошує, що звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2020 роки позивач подавала до податкового органу, де перебувала на обліку, а тому вимога списання заборгованості зі сплати єдиного внеску за період 2017-2020 роки на підставі п. 915 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підлягає задоволенню, а вимога про сплату боргу (недоїмки) від 25 лютого 2021 підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з рішенням суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

Згідно з інформаційними даними ГУ ДПС у Луганській області ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Рубіжанській ДПІ ГУ ДПС у Луганській області з 26 березня 2010 року по теперішній час як фізична особа-підприємець; з 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця за власним рішенням, про що свідчить відповідний реєстраційний запис від 08 лютого 2021 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; з 01 січня 2012 року позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, 2 група платника, ставка 20 %.

Згідно з даними інтегрованої картки платника, за кодом бюджетної класифікації 71010000 (єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми: заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності), станом на 16 лютого 2022 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість по сплаті єдиного в сумі 2523,48 грн, у тому числі: недоїмка в сумі 2216 грн, нарахована платником самостійно за період з грудня 2011 року по жовтень 2012 року; штрафи 305,17 грн, донараховані за несвоєчасну сплату за актами від 13 листопада 2012 року та 13 грудня 2012 року; пеня 2,31 грн, нарахована за несвоєчасну сплату 13 листопада 2012 року.

Згідно з даними інтегрованої картки платника, за кодом бюджетної класифікації 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), станом на 16 лютого 2022 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість по сплаті єдиного внеску в сумі 46 838,95 грн, у тому числі недоїмка в сумі 46 838,95 грн, нарахована платником самостійно за 2011 рік в сумі 1293,71 грн, за 2012 рік 4572,42 грн, за І квартал 2013 року 1194,03 грн, за ІІ квартал 2013 року 1194,03 грн, за ІІІ квартал 2013 року 796,02 грн та нарахована контролюючим органом за 2017 рік в сумі 8448,00 грн, за І квартал 2018 року 1457,18 грн, за ІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн, за ІІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн, за ІV квартал 2018 року - 2457,18 грн, за І квартал 2019 року - 2754,18 грн, за ІІ квартал 2019 року- 2754,18 грн, за ІІІ квартал 2019 року - 2754,18 грн, за ІV квартал 2019 року - 2754,18 грн, за І квартал 2020 року - 2078,12 грн, за ІІ квартал 2020 року 1039,06 грн, за ІІІ квартал 2020 року - 3178,12 грн, за ІV квартал 2020 року - 2200,00 грн.

ГУ ДПС у Луганській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25 лютого 2021 року № Ф-15-У, в якій вказано, що сума боргу позивача станом на 31 січня 2021 року становить 49 362,43 грн, у тому числі: недоїмка в сумі 49 054,95 грн, штрафи 305,17 грн, пеня 2,31 грн.

Оглядом копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 25 лютого 2021 року № Ф-15-У вручена особисто позивачу 02 квітня 2021 року.

Також відповідачем в матеріали справи надані копії вимог про сплату боргу від 14 лютого 2019 року № Ф-15-У на суму 29 850,41 грн (станом на 31 січня 2019 року), від 15 травня 2019 року № Ф-15-У на суму 32 604,59 грн (станом на 30 квітня 2019 року), від 13 серпня 2019 року № Ф-15-У на суму 35 358,77 грн (станом на 31 липня 2019 року), від 07 листопада 2019 року № Ф-15-У на суму 38 112,95 (станом на 31 жовтня 2019 року), від 11 лютого 2020 року № Ф-15-У на суму 40 867,13 грн (станом на 31 січня 2020 року), від 12 листопада 2020 року № Ф-15-У на суму 47 162,43 грн (станом на 31 жовтня 2020 року), які були направлені позивачу рекомендованим поштовим відправленням та повернулися до контролюючого органу без вручення із зазначенням причини повернення за закінченням встановленого строку зберігання.

Вирішуючи цей спір, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон № 2464-VI.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI (тут і надалі положення Закону наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - збільшення контролюючим органом недоїмки позивачу)).

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону № 2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абзац другий частини першої статті 5 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абзаців третього-четвертого частини першої статті 5 Закону № 2464-VI взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», - здійснюється на підставі відомостей про державну реєстрацію створення юридичної особи та її відокремленого підрозділу, відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації, представництва, філії іноземної благодійної організації, державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, скасування державної реєстрації їх припинення, наданих згідно із Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань , у день отримання зазначених відомостей.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацами першим та другим частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI регламентовано, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено таке:

- обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина третя);

- сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина п`ята);

- єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку або на єдиний рахунок (частина сьома);

- платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзаци перший, третій частини восьмої);

- єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Абзацами другим та третім пункту 2 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449), передбачено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до пунктів 3 та 4 розділу VІ Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера Ю (вимога до юридичної особи) або Ф (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера У (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Сформована в ІТС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці.

З 01 січня 2017 року, незалежно від обраної системи оподаткування, фізичні особи - підприємці за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу зобов`язані сплачувати єдиний внесок у сумі, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Розмір мінімального страхового внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску - 22 відсотки.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи - підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від здійснення господарської діяльності та фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З цих підстав, місцевий суд правильно відхилив як необґрунтовані твердження представника позивача, що нездійснення підприємницької діяльності та неотримання прибутку від підприємницької діяльності виключає можливість нарахування єдиного внеску у розмірі мінімального страхового внеску та вважав правомірним обчислення контролюючим органом позивачу до сплати єдиного внеску в розмірі мінімального страхового внеску, починаючи з 01 січня 2017 року.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 11 вересня 2018 року в справі № 826/11623/16.

Також з вище викладених норм слідує, що за загальними правилами податковий орган, у разі наявності даних в інформаційній системі відповідача про утворення (збільшення) за платником єдиного внеску на кінець облікового періоду недоїмки зі сплати єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

З вищеописаних матеріалів справи судами встановлено, що станом на 31 січня 2021 року в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 облікована заборгованість по сплаті єдиного внеску в загальній сумі 49 362,43 грн, тому ГУ ДПС у Луганській області правомірно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) та направлено позивачу.

Щодо порушення відповідачем строку формування та надіслання позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Як слідує з інтегрованої картки платника податків, контролюючим органом 09 лютого 2018 року вперше обчислено ОСОБА_1 до сплати суму єдиного внеску за 2017 рік. Після чого обчислення суми єдиного внеску відбувалося щоквартально, як це визначено Законом № 2464-VI.

Також судами встановлено, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) формуються та надсилаються ОСОБА_1 контролюючим органом, починаючи з 14 лютого 2019 року, що спростовує твердження представника позивача про формування відповідачем першої вимоги про сплату боргу (недоїмки) після спливу двох років з дня нарахування в електронній інформаційній базі ГУ ДПС у Луганській області. Всі вищевказані вимоги направлені позивачу за адресою платника єдиного внеску, внесеною до бази даних відповідача, та повернулися до ГУ ДПС у Луганській області без вручення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вказані вимоги вважається надісланими (врученими) ОСОБА_1 у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Щодо формування першої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2019 року та оскаржуваної вимоги від 25 лютого 2021 року в строк, більший, ніж визначений пунктом 3 розділу VІ Інструкції № 449, слід зауважити, що така обставина жодним чином не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку сплатити таку заборгованість, оскільки, по перше, обов`язок по сплаті єдиного внеску пов`язаний із настанням певного строку, визначеного Законом № 2464-VI, а не з отриманням вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка у розумінні статті 25 цього Закону, є заходом впливу на платника, який не виконує своїх обов`язків. По друге, відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону № 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Крім того, зазначаючи, що бездіяльність з боку контролюючого органу щодо невинесення протягом тривалого часу вимоги про сплату боргу (недоїмки) поклала на особу надмірний тягар зі сплати єдиного внеску, представник позивача не вказав, у чому саме полягає така надмірність.

Також цілком обґрунтованими є доводи відповідача, що Закон № 2464-VI та Інструкція № 449 не визначають наслідків пропуску визначеного пунктом 3 розділу VІ Інструкції № 449 строку.

Більш того, недотримання контролюючим органом строку направлення позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) не може мати наслідком скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки само по собі направлення контролюючим органом вимоги про сплату боргу з порушенням встановленого строку, не звільняє платника від обов`язку сплатити борг з єдиного внеску.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2018 року в справі № 817/1061/17.

За встановлених обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про скасування вимоги від 25 лютого 2021 року № Ф-15-У, з наведених представником позивача підстав, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як наслідок, не підлягає задоволенню й похідна вимога щодо коригування відомостей в інтегрованій картці платника єдиного соціального внеску ОСОБА_1 шляхом виключення з неї відомостей про наявність у позивача боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 49 362,43 грн.

Крім того, слід звернути звернути увагу представника позивача, що визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) згідно з положеннями пункту 9 розділу VI Інструкції № 449 не визначено як підставу для списання сум нарахованого єдиного внеску.

Припинення підприємницької діяльності позивача як фізичної особи-підприємця, згідно з положеннями пункту 9 розділу VI Інструкції № 449, також не визначено як підставу для списання сум нарахованого єдиного внеску, тому позивач повинен сплатити недоїмку, яка виникла у період, протягом якого позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Щодо інших доводів апелянта, а саме неврахування до спірних правовідносин положень Закону № 1072-IX від 04.12.2020 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Закон № 1072-IX).

Так, з 03.06.2020 Розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI було доповнено пунктом 9-15 згідно із Законом № 592-IX від 13.05.2020, яким, із урахуванням змінам, внесених згідно із Законом № 786-IX від 14.07.2020, в редакції Закону № 1072-IX від 04.12.2020, визначено наступне:

«9-15. Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:

а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;

б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:

- платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року;

- суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником (особою) та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.

Податковий орган протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про списання недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми, надає територіальним підрозділам державної виконавчої служби інформацію про такі списані суми недоїмки з єдиного внеску в розрізі платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З дня винесення податковим органом рішення про списання недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, на підставі наданої податковим органом інформації підлягають закінченню відкриті державною виконавчою службою виконавчі провадження та припиняються заходи примусового виконання рішень щодо стягнення таких сум з платників єдиного внеску, яким здійснюється списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, відповідно до цього пункту в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

До апеляційної скарги представником позивача додано копію позивача заяви про списання несплаченої суми недоїмки (боргу), починаючи з 01 січня 2017 року, до Ірпінського управління ГУ ДФС у Київській області від 24.02.2022 (отримано цим податковим органом 25.02.2021).

Відповідно до заяви про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків форма № 5ДР від 23.02.2021 місце перебування на обліку позивача є ГУ ДПС у Луганській області Рубіжанське управління, а назва ДПІ за місцем реєстрації фізичної особи платника податків визначено: Головне управління ДПС у Київській області, Ірпінське управління.

Відомостей щодо розгляду наведеної заяви сторонами не надано.

Крім того, як вбачається з вище наведеного, списання суми недоїмки, а також штрафів та пені на ці суми недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка виникла за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2020 року, відбувається після подання заяви та звітності в передбаченому пунктом 9-15 Розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" порядку, а саме податковий орган протягом 15 робочих днів після надходження заяви та звітності у визначений строк (до 01.03.2021) проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Відомостей щодо проведення камеральної перевірки відповідачем (заява подана до іншої ДПІ за місцем реєстрації) не здійснювалась.

Цієї заяви позивач до суду 1 інстанції взагалі не надавав, зазначене не було підставою позову.

Згідно ч.5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, така вимога не може бути вирішена в цьому судовому провадженні.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваних рішень, натомість доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та є безпідставними.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Фещенка Миколи Леонідовича залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у справі № 360/4463/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 13 вересня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді Т. Г. Гаврищук

А. А. Блохін