Справа № 120/4240/22
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 вересня 2022 р. Справа № 120/4240/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Побережської В.В.,

представника позивача: Дмитрійчук А.А.,

представника відповідача: Кухрівського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі відповідач), у якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 08.02.2019 № та № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.12.2018 відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів отриманих як податкове благо, при взаємовідносинах ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

На підставі Акту № 6098/1305/ від 13.12.2018 за результатами вказаної перевірки відповідачем було винесено податкові повідомлення рішення від 08.02.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті податку на доходи фізичних осіб на загальну суму: 533 518,39 грн (426 814,71 грн. - основний платіж, 106 703,68 грн. - штрафна санкція) та № про збільшення суми грошового зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті військового збору на загальну суму: 40 070,97 грн.( (32 056,78 грн. - основний платіж, 8 014,19 грн. - штрафна санкція).

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 06.06.2022 року даний адміністративний позов залишено без руху та встановлено 10-денний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, а саме: заяви про поновлення строку звернення до суду разом із доказами, які, на її думку, вказують на поважність причин пропуску строку та належні докази звернення до податкового органу щодо зміни податкової адреси, на яку мали б надсилатися податкові повідомлення рішення.

У зазначений строк позивач подала заяву, у якій просила поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що 30.11.2018 є датою зняття з місця реєстрації ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 і по сьогоднішній день місце реєстрації відсутнє, що підтверджує фактичну неможливість отримання вище зазначеної кореспонденції ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 27.06.2022 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку задоволено та поновлено їй строк звернення до суду, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до судового розгляду на 26.07.2022, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою суду витребувано у Головного управління ДПС у Вінницькій області відомостей про податкову адресу ОСОБА_1 та докази направлення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 ; інформацію чи зверталася ОСОБА_1 із заявою про зміну податкової адреси з 30.11.2018.

На виконання ухвали суду від 27.06.2022 представник відповідача надав інформацію щодо місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

18.07.2022 представник відповідача подав відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що на підставі п.п. 78.1.2. п..78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України та наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 09.11.2018 № 7077 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, головним державним ревізором-інспектором проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акта.

Копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 09.11.2018 № 7077 та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки № 5570 від 23.11.2018 надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідно до п. 42.2. ст..42 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідач вказує, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 :

1) п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2015 на суму 426814,71 грн.

Відповідальність за вищевказане порушення передбачена п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI.

2) п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, у результаті чого визначено суму військового збору за результатами 2015 року на суму 32 056,78 грн.

Відповідальність за вищевказані порушення передбачено п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Відповідач вказує, що вказані порушення виникли внаслідок того, що: перевіркою правильності визначення загального річного оподатковуваного доходу платника податків - фізичної особи, відображеного в податковій декларації, встановлено не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, в результаті чого платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 занижено загальний річний оподатковуваний дохід на суму 2 137 118, 54 грн.

Згідно відомостей з ЦБД ДРФО ДФС України позивач у 2015 отримала доходи у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126 основна сума боргу) в сумі 2 137 118,54 грн.

Згідно листа ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 09.10.2018 № 8438 боргові зобов`язання ОСОБА_1 припинено (прощено боргу), зокрема сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 2 137 118, 54 грн. та на виконання п.п. «д» 165.1.55 п.165.1 ПК України Банк повідомив платника податку про обов`язок сплатити податки та збори з доходу сум прощеного боргу.

Таким чином, відповідач стверджує, що перевіркою встановлено, що сума загального річного оподатковуваного доходу, отриманого платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності (від ТОВ «ОТП Факторинг Україна») склала 2137118,54 грн.

Розрахунок податку на доходи фізичних осіб за період 2015 року проводиться відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України.

Перевіркою повноти нарахування та сплати до бюджету військового збору встановлено, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 , в результаті неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, не нарахував військовий збір за ставкою 1,5% від суми доходу у вигляді додаткового блага (126 ознака).

Враховуючи наведене, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

21.07.2022 представник відповідача подав заяву про залишення позову без розгляду. Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 не повідомила про зміну податкової адреси, а відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення отримала податкові повідомлення-рішення 14.02.2019, чим порушила шестимісячний строк звернення до суду.

03.08.2022 розгляд справи відкладено, у зв`язку з клопотанням представника позивача для ознайомлення з заявою про залишення позову без розгляду та матеріалами справи.

03.08.2022 розгляд справи відкладено на 22.08.2022.

В судовому засіданні, розглянувши клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання керуючись наступним.

Відповідно до наданої відповідачем довідки про реєстрацію місця проживання від 03.09.2018 №43096, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Також відповідачем надано відповідь на запит щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, відповідно до якої ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 03.03.2022 №04/00/011/12337, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, наданої до позовної заяви представником позивача, датою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 10.10.2014, дата зняття з місця реєстрації 30.11.2018. Дані стосовно реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , у реєстрі відсутні.

Разом з тим, судом встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, акт перевірки направлялися позивачці за адресою: АДРЕСА_3 , що не відповідає податковій адресі позивачки, яка зазначена в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, а також відомостям наданим Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради у довідці про реєстрацію місця проживання від 03.03.2022 №04/00/011/12337, наданої до позовної заяви представником позивача ( дата реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 10.10.2014).

Відомості зазначені в довідці від 03.09.2018 №43096 наданій податковим органом суперечать відомостям довідки від 03.03.2022 та на час винесення спірних податкових повідомлень рішень від 08.02.2019 могли бути не актуальними. Податковим органом же направлено спірні рішення не на податкову адресу платника.

Відповідно до п.п. 42.2, 42.4, 42.5 Податкового Кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

Враховуючи наведені норми, а також встановлені судом розбіжності в відомостях про адреси місця реєстрації та податкову адресу позивача, за висновком суду, такі мають тлумачитися на користь платника податків, а тому суд вважає, що оскаржувані рішення направлені позивачу не у спосіб встановлений ПК України, а причини пропуску строку звернення до суду позивача є поважними.

22.08.2022 розгляд справи відкладено на 31.08.2022.

31.08.2022 розгляд справи відкладено на 13.09.2022.

У судове засідання 13.09.2022 з`явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, зазначив, що положення п.8 підрозділу 1 Розділу ХХ ПК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, суд встановив наступне.

30.10.2007 між ОСОБА_1 (надалі - Позивач/Позичальник) та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (надалі - Банк) було укладено Кредитний договір № CM-SMEB00/155/2007 про надання кредиту в іноземній валюті на споживчі потреби в сумі 133 000,00 доларів США.(надалі- Кредитний договір/ Кредитне зобов`язання).

23.08.2015 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - надалі Кредитор (новий Кредитор, відповідно до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року, укладеного з AT «ОТП Банк») підписано Додатковий договір №7 до Кредитного договору №CM-SMEB00/155/2007, предметом якого є домовленість сторін про зміну валюти зобов`язання з американського долара США на українську гривню та погашення подальших платежів по Кредитному зобов`язанню в гривні із зобов`язанням ОСОБА_1 внести суму 704 985,60 грн до 21.08.2015 на погашення простроченої заборгованості при виконанні якої відбудеться анулювання (прощення) залишку боргу еквівалентному 2 137 188,54 грн та скасуванням пені з одночасним припиненням претензійно- позовної роботи (надалі- Додатковий договір).

Відповідно до положень п.2.1.1 . Додаткового договору, незважаючи на інші положення Кредитного договору, Сторони домовились, що ОСОБА_1 до 21.08.2015 зобов`язується погасити Боргові зобов`язання в розмірі 704 985,60 грн, що було виконано позивачем та підтверджується Платіжним дорученням AT «ОТП Банк» за №1 від 21.08.2015 з призначенням платежу «Погашення заборгованості за кредитом згідно Кредитного договору №CM-SMEB00/155/2007».

Відповідно до положень п.2.1.2 Додаткового договору Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватися у національній валюті України - гривні, із застосуванням для розрахунку офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого НБУ на день сплати.

Відповідно до положень п.2.1.3.Додаткового договору Сторони погодили:

- скасування всієї суми пені, що була нарахована до моменту укладення цього Додаткового договору;

- припинення претензійно-позовної роботи по стягненню Боргових зобов`язань за Кредитним договором та Кредитор здійснює аналювання (прощення) боргу у розмірі еквівалентному 2 137 118,54 грн (надалі сума прощеного боргу) і Позичальник буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед Кредитором в повному обсязі.

21.08.2015 Сторони Додаткового договору №7 до Кредитного договору №СМ-8МЕВ00/155/2007 від 30.10.2007 фактично здійснили переведення іноземної валюти кредиту в українську гривню, зазначивши суму коштів в гривні, яку необхідно сплатити Позичальнику для виконання порядку і умов прощення валютного кредиту.

Враховуючи вище викладене, Сторони зазначили в Додатковому договорі загальну суму заборгованості по Кредитному договору № СМ- 8МЕВ00/155/2007 від 30.10.2007 в національній валюті - гривні у сумі 2 842 104,14 гри, що складалась (704 985,60 гри внесення на погашення + анулювання (прощення) боргу у розмірі еквівалентному 2 137 118,54 грн), визначили суму і кошти, які необхідно сплатити для виконання порядку і умов прощення валютного кредиту в гривні та зазначили суму до списання в гривні, змінивши валюту виконання кредитного зобов`язання.

Офіційний курс НБУ станом на 21.08.2015 складав 22.03 грн.

Анульований борг у сумі 2 137 118,54 грн., еквівалентний офіційному курсу НБУ станом на момент укладення Додаткового договору 21.08.2015 та у відповідності до положень п.2.1.2.Додаткового договору = 97 009,46 доларів США

97 009,46 доларів США, анульована сума боргу по Кредитному договору станом на момент анулювання Кредитором 21 серпня 2015 року складає 2 137 118,54 грн, що еквівалентно на день виконання Договору по офіційному курсу НБУ- (курс 22.03 грн);

97 009,46 доларів США, ця ж сума анульованого боргу в гривневому еквіваленті станом на 01.01.2014 року по офіційному курсу НБУ (курс 7.99 грн) складає 775 105,58 грн

Розрахунок Курсової різниці:

2 137 118,54 грн- 775 105,58 грн =1 362 012,96 грн

Курсова різниця в сумі 1 362 012,96 грн, є меншою за розмір анульованого банком боргу в сумі 2 137 118,54 грн.

З 04.12.2018 по 10.12.2018 на підставі п.п. 78.1.2. п..78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України та наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 09.11.2018 № 7077 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, головним державним ревізором-інспектором проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів отриманих як податкове благо, при взаємовідносинах ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами перевірки складено акт № 6098/1305/ від 13.12.2018, у якому встановлено порушення платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 :

1) п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2015 на суму 426814,71 грн.

Відповідальність за вищевказане порушення передбачена п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI.

2) п.п. 1.2, 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, у результаті чого визначено суму військового збору за результатами 2015 року на суму 32 056,78 грн.

Відповідальність за вищевказані порушення передбачено п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення від 08.02.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті податку на доходи фізичних осіб на загальну суму: 533 518,39 грн (426 814,71 грн. - основний платіж, 106 703,68 грн. - штрафна санкція) та № про збільшення суми грошового зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті військового збору на загальну суму: 40 070,97 грн.( (32 056,78 грн. - основний платіж, 8 014,19 грн. - штрафна санкція).

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

За кредитом, що отриманий на придбання житла (іпотечний кредит), платник податку має право на сплату суми податкового зобов`язання, нарахованої на суму боргу (кредиту та/або відсотків), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, протягом трьох років починаючи з року, в якому задекларовано суму такого податкового зобов`язання. Для розстрочення такої суми податкового зобов`язання платник податку разом із декларацією подає до контролюючого органу заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання.

Пунктом 179.1 статті 179 визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 179.7 статті 179 ПК України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Пунктом 8 підрозділ 1 розділу XX регламентовано, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Пунктом 16-1 підрозділ 10 розділу ХХ ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пп.162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 600 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Згідно частини першої статті 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань".

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини.

При вирішенні питання про можливість застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб слід з`ясувати, чи відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а також, чи є більшою різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, ніж сума боргу, що прощена кредитором позивачу.

До таких висновків прийшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.10.2020 у справі № 640/4857/19.

Враховуючи наведені норми Податкового кодексу, висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду при розгляді даної категорії справ, суд доходить висновку, що при анулюванні (прощенні) суми основного боргу, що виникла до 01.01.2014 і не була погашена до цієї дати, базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є додаткове благо платника податку, до якого належить сума основного боргу платника податку за фінансовим кредитом в іноземній валюті (сума боргу за тілом кредиту), яка не погашена до 1 січня 2014 року та яка перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, яка прощена за самостійним рішенням кредитора, за мінусом різниці між сумою такого основного боргу в іноземній валюті, що визначається за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014.

Однак в спірних правовідносинах відповідач безпідставно не застосував положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України та не врахував, що до додаткового блага платника податків не включається сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що станом на 01.01.2014 не була погашена, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року, а визначив базу оподаткування виходячи зі всієї суми прощеного боргу у розмірі 2 137 118,54 грн.

Разом з тим, базою мала би бути різниця між прощеною сумою боргу та курсовою різницею (2137118,54грн -1362012,96 грн = 775105,58грн).

В позовній заяві ( ст.5) представник позивача зазначала, що пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України частково звільняє позивачку від сплати податку на додану вартість та військового збору в сумі 1362012,96 грн, оскільки така сума не вважається додатковим благом платника.

Разом з тим, на уточнююче запитання суду пояснила, що вважає, що вся сума прощеного боргу у розмірі 2137 118,54 грн не є додатковим благом платника.

Суд з такі пояснення представника позивача відхиляє виходячи з мотивів та розрахунків наведених вище та вважає, що в даному випадку податковим органом невірно розраховано розмір додаткового блага, який є доходом та об`єктом оподаткування податком на доходи з фізичних осіб та військовим збором та до якого належить сума основного боргу платника податку за фінансовим кредитом в іноземній валюті (сума боргу за тілом кредиту), яка не погашена до 1 січня 2014 року та яка перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, яка прощена за самостійним рішенням кредитора, за мінусом різниці між сумою такого основного боргу в іноземній валюті, що визначається за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014.

Разом з тим, доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в повному обсязі, адже визначення сум податкового зобов`язання належить до повноважень податкового органу.

Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направив до Головного управління ДФС у Вінницькій області податковий розрахунок сум доходу (у вигляді додаткового блага), нарахованого на користь платників податку і сум утриманого з них податку в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 - форма 1ДФ із зазначенням розміру суми прощеної заборгованості ОСОБА_1 за кредитом та у додатковому договорі повідомив позивача про необхідність зазначення суми прощеного боргу у податковій декларації, оскільки такі дії фінансової установи не впливають на податкові зобов`язання платника.

Крім того, надаючи оцінку спірним правовідносинам суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.comS.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 08.02.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті податку на доходи фізичних осіб на загальну суму: 533 518,39 грн (426 814,71 грн. - основний платіж, 106 703,68 грн. - штрафна санкція) та № про збільшення суми грошового зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті військового збору на загальну суму: 40 070,97 грн. (32 056,78 грн. - основний платіж, 8 014,19 грн. - штрафна санкція).

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5735,89 грн. ( п`ять тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 89 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 15.09.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області ( , м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028)

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна