Справа № 300/2690/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 рокуСправа № 300/2690/19 пров. № А/857/10042/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України та заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковника Тараса Череватого про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року (суддя Шумей М.В., м.Івано-Франківськ),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністра оборони України (далі Міністр) та заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковника Т.Череватого (далі ГКЕУ, Заступник начальника відповідно) в якому просиd:

визнати протиправною бездіяльність відповідачів в не наданні відповіді по суті звернення від 24.09.2019;

зобов`язати Міністра за наслідками розгляду заяви позивача надати відповідь по суті звернення;

стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 тис гривень.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що суд маючи всі підстави для задоволення позовних вимог безпідставно відмовив в задоволенні останніх і це при тому, що факти які були наведені в позовній заяві були очевидними та переконливими. Більше того, ГКЕУ покликалося на ту обставину, що інформація, яка запитувалася вже свого часу надавалася позивачу. Тобто вона апріорі не може вважатися конфіденційною та з обмеженим доступом.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Заступник начальника ГКЕУ в судове засідання не надіслав свого представника про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами не допущено порушень законодавства, які б призвели до обмеження права на інформацію.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 24.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до Міністра із заявою в якому просив письмово повідомити чи підтвердилася інформація про те, що в колишнього військового прокурора Чернівецького гарнізону полковника юстиції Ю.Боброва і надалі у власності перебуває однокімнатна квартира в м.Ужгороді та дворівнева чотирьох кімнатна квартира в м.Чернівці (т.1 а.с.144).

Вказане звернення 30.09.2019 Департаментом організаційно-інформаційної роботи та контролю Міністерства оборони України (далі Департамент, МОУ відповідно) було надіслано ГКЕУ для опрацювання звернення (т.2 а.с.90).

У відповідь на вказане звернення ГКЕУ листом від 01.11.2019 №303/4/2418 повідомило позивача що стосовно зазначеного у зверненні питання йому надавалися вичерпні відповіді від 05.10.2018 та 27.12.2018 №№303/юс/438, 303/юс/593 відповідно (т.1 а.с.145, т.2 а.с.86-91).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

За змістом статті 34 Основного Закону кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі Закон №393/96-ВР; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

За змістом статті 8 Закону №393/96-ВР не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Відповідно до статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 19 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань.

Враховуючи вищенаведені норми, а також проаналізувавши подану позивачем заяву (звернення) та надану на нього відповідачем відповідь апеляційний суд, вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповіддю від 01.01.2019 №303/4/2418 скаржника повідомлено про те, що та інформація яка ним запитувалась у зверненні від 24.09.2019 уже надавалась йому у відповідях від 05.10.2018 та 27.12.2018.

При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє твердження скаржника про те, що хоча відповідачем уже надсилалась відповідна інформація по попередньо надісланих ним зверненнях з того самого питання, це не створює ніяких перешкод для надання такої інформації знову. Такі твердження позивача-апелянта, на думку апеляційного суду, при подальшому їх застосуванні призведуть до ситуації за якої особа з одних лише формальних підстав буде мати можливість звертатися із зверненнями для одержання тієї чи іншої інформації навіть якщо така уже була їй попередньо надана, проте вважаючи, що певна частина звернення все таки не задоволена у такий спосіб, як бажає запитувач, він знову і знову буде продовжувати подавати подібні звернення.

Крім того, на думку апеляційного суду, подана позивачем заява (звернення) спрямована не стільки на отримання інформації, що ним запитувалась, якою з огляду на його пояснення він і так володіє, і не заперечує те, що ним уже запитувалась така інформація та відповіді від відповідача були йому надіслані, скільки шляхом неодноразового подання подібних звернень домогтися вчинення від відповідача дій які на переконання цієї особи, є найбільш правильними, відхиляючи при цьому, всі дії та доводи протилежної сторони.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 15 вересня 2022 року.