Справа № 400/4190/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/4190/21
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року (суддя Лебедєва Г.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 29.10.2021) по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

9 червня 2021 року ГУ ДПС у Миколаївській області звернулося до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням уточнень, просило стягнути з відповідача на користь державного бюджету податковий борг у розмірі 173 973,49 грн., який виник у зв`язку з несплатою податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплач. фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2017-2019 роки.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року адміністративний позов ГУ ДПС у Миколаївській області задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування усіх обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ГУДПС у повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги зазначається, що відповідач не може мати податкову заборгованість за період 2017-2019 років, оскільки з жовтня 2012 року підприємницьку діяльність не веде, зі складу ТОВ "АЙНУР ТЕРРА" вийшов, свою частку у вигляді нежитлової будівлі, що належить йому на праві спільної часткової власності добровільно передав у власність зазначеному ТОВ, що окрім відповідних документів підтверджено рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2015 року у справі №842/1561/14-ц.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно податкового повідомлення-рішення від 27.04.2018 року №0-1425 на суму 26121,34 грн.; податкового повідомлення-рішення №0-1425 від 14.05.2019 року на суму 30390,55 грн.; податкового повідомлення-рішення №0-1425 від 30.03.2020 року на суму 117461,60 грн., за ОСОБА_1 числиться податкова заборгованість за несплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості перед бюджетом в розмірі 173973,49 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення направлено на адресу ОСОБА_1 поштовим зв`язком та отримані ним, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення.

З підстав наявності у ОСОБА_1 несплаченого боргу ГУ ДПС в Миколаївській області 29 жовтня 2018 року винесено податкову вимогу форми Ф №116-50, яка також була отримана платником податків.

Оскільки податковий обов`язок щодо сплати узгоджених сум грошових зобов`язань у встановлені законодавством строки ОСОБА_1 не виконано, ГУ ДПС у Миколаївській області звернулося з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги ГУ ДПС суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач як власник нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки не надав доказів добровільної сплати узгодженої суми недоїмки (заборгованості) у розмірі 117 461,60 грн., вказана сума податкового боргу підлягає стягненню за рішенням суду.

Надаючи правову оцінку законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 стаття 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України унормовано, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно пункту 41.5 статті 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Правове регулювання обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, строк сплати та порядок зарахування до бюджетів, передбачено статтею 266 ПК України, підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 якої передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, яка обчислюється податковим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується, зокрема, фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (підпункт 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України).

Згідно пункту 58.1 статті 58 ПК України у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

При цьому, усталеною є практика Верховного Суду (зокрема, але не виключно постанови від 13.02.2018 у справі №826/18379/14, від 19.02.2019 у справі №807/495/17, від 03.02.2022 у справі №560/4343/19, від 14.02.2022 у справі №826/9711/17), яка, якщо її систематизувати, полягає в тому, що предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку: наявність узгодженого грошового зобов`язання; складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені; підстави виникнення боргу; момент його виникнення; встановлення факту сплати податкового боргу в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України. Окрім того, суд зобов`язаний перевірити дотримання податковим органом під час звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу вимог Кодексу адміністративного судочинства України та окремих положень Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно податкового повідомлення-рішення від 27.04.2018 року №0-1425 на суму 26121,34 грн.; податкового повідомлення-рішення №0-1425 від 14.05.2019 року на суму 30390,55 грн.; податкового повідомлення-рішення №0-1425 від 30.03.2020 року на суму 117461,60 грн., за ОСОБА_1 рахується податкова заборгованість за несплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості перед бюджетом в розмірі 173973,49 грн.

З підстав наявності у ОСОБА_1 несплаченого боргу ГУ ДПС в Миколаївській області 29 жовтня 2018 року винесено податкову вимогу форми Ф №116-50.

Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як власник зобов`язаний сплачувати узгоджену суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Між тим колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач є власником об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наполягає на відсутності в нього відповідного нерухомого майна.

Ураховуючи, що положеннями статті 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості; об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка, а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, колегія суддів, з метою повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи даної справи витребувала ухвалою від 30.05.2022 року від ГУ ДПС у Миколаївській області документи на підтвердження наявності у відповідача власності об`єкту/об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, на які Головним управлінням здійснено обчислення податку у сумі 173973,49 грн., за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості, з обов`язковим зазначенням загальної площі кожного з об`єктів нерухомості та відповідної ставки податку.

За клопотанням ГУ ДПС у Миколаївській області, поданого на виконання зазначеної ухвали, строк для надання доказів був продовжений ухвалою апеляційного суду від 06.07.2022 року на 30 днів з дня отримання даної ухвали.

Згідно Довідки про доставку електронного листа, складеної 11 липня 2022 року секретарем судового засідання, зазначена ухвала в електронному вигляді доставлена до електронного кабінету ГУ ДПС у Миколаївській області: 08.07.22.

Проте станом на сьогодення (вересень 2022 року) вимоги ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2022 року про витребування доказів ГУ ДПС у Миколаївській області виконано не було, та про неможливість подати витребувані докази суд апеляційної інстанції не повідомлено.

У зв`язку з неподанням суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без повідомлення причин колегія суддів у відповідності до положень частини дев`ятої статті 80 КАС України розглядає справу за наявними в ній доказами.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05 лютого 2009 року у справі "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03 липня 2014 року у справі "Мала проти України", від 07 жовтня 2010 року у справі "Богатова проти України").

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21 березня 2000 року у справі "Дюлоранс проти Франції", від 07 березня 2006 року у справі "Донадзе проти Грузії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1994 року у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", від 23 червня 1993 року у справі "Руїз-Матеос проти Іспанії").

З урахуванням того, що рішення у справі повинно бути не тільки законним, але й справедливим, та прийнятим не з формальних підстав, а також приймаючи до уваги, що позивачем, який є суб`єктом владних повноважень, на вимогу суду не було надано доказів підстав виникнення боргу, які є важливими та вирішальними для розгляду даної справи (наявність у відповідача нерухомості, на яку податковий орган нарахував податок, стягнення якого є предметом розгляду даної справи), колегія суддів доходить висновку про помилкове задоволення позовних вимог ГУ ДПС у Миколаївській області.

Таким чином рішення суду першої інстанції не може бути визнано законними і обґрунтованими, оскільки суд не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив належним чином доводи учасників справи та порушив норми матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року скасувати, та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Миколаївській області відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов