Справа № 560/4119/22
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4119/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук А.М.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

13 вересня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , періодів роботи у Сімферопольському СУ-621 Трест «Укргідроспецфундаментбуд» з 04.12.1979 по 02.07.1980 у Транспортному кооперативі Далекі автомобільні термінові перевезення з 30.05.1989 по 06.04.1996, в Колгоспі ім. В.І.Леніна Сімферопольського району з 13.07.1981 по 06.09.1982, по довідках №2930/03-10 від 15.11.2018 та №2929/03-10 від 15.11.2018, та період військової служби в Радянській армії з 09.11.1977 по 23.11.1979 по довідці №63 від 30.01.2019;

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.12.2021 №60, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Сімферопольському СУ-621 Трест «Укргідроспецфундаментбуд» з 04.12.1979 по 02.07.1980, у Транспортному кооперативі Далекі автомобільні термінові перевезення з 30.05.1989 по 06.04.1996, в Колгоспі ім. В.І.Леніна Сімферопольського району з 13.07.1981 по 06.09.1982 по довідках №2930/03-10 від 15.11.2018 та №2929/03-10 від 15.11.2018 та період військової служби в Радянській армії з 09.11.1977 по 23.11.1979 по довідці №63 від 30.01.2019;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23 грудня 2021 року;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 992 грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач вважає, що страховий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

На думку відповідача, обчислення стажу, призначення та виплата пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України. Тому, позовні вимоги зобов`язального характеру є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.07.1977 позивач в період з 04.12.1979 по 02.07.1980 працював на посадах автокранівника 6-го розряду (з 04.12.1979 по 19.12.1979) та шофера (з 19.12.1979 по 02.07.1980) у Сімферопольському СУ-621 Трест «Укргідроспецфундаментбуд».

Запис про звільнення №7 від 02.07.1980 засвідчений печаткою Сімферопольського СУ-621 Трест «Укргідроспецфундаментбуд», наявний запис про посадову особу, що його здійснила, де її посада теж зазначена як Старший інспектор з кадрів ССУ-621.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.07.1977 позивач в період з 30.05.1989 по 06.04.1996 працював на посаді водія другого класу на автомобілі КАМАЗ 53212 у Транспортному кооперативі Далекі автомобільні термінові перевезення.

Період роботи у Транспортному кооперативі Далекі автомобільні термінові перевезення з 30.05.1989 по 06.04.1996 чітко зазначено в трудовій книжці. В трудовій книжці запис №20 про звільнення від 06.04.1996 у зв`язку з ліквідацією кооперативу засвідчений печаткою із зазначенням напису УРСР.

Також, в період з 13.07.1981 по 06.09.1982 позивач був працевлаштований в Колгоспі ім.В.І. Леніна Сімферопольського району, був його членом та отримував відповідний заробіток, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 від 18.06.1981, довідками №2930/03-10 від 15.11.2018 та №2929/03-10 від 15.11.2018, виданими органом окупаційної влади Російської Федерації у Автономній Республіці Крим Адміністрація Донського сільського поселення Сімферопольського району Республіки Крим, який окупаційною владою проголошений правонаступником держателя архівів колишнього Колгоспу ім.В.І. Леніна Сімферопольського району. Вказане підтверджується довідкою №2931/03-10 від 15.11.2018 та записом в трудовій книжці.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 23.12.2021 про призначення пенсії за віком згідно з Законом №1058-IV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.12.2021 №60 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (18 років). Страховий стаж позивача складає 14 років 2 місяці 5 днів. До страхового стажу не зараховані періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.07.1977 з 04.12.1979 по 02.07.1980, оскільки відсутня назва при прийомі на роботу, з 30.05.1989 по 06.04.1996 - печатка при звільненні не України а УРСР, період роботи з липня 1981 по вересень 1982 по довідці №2930/03-10 від 15.11.2018 та №2929/03-10 від 15.11.2018 та період військової служби з 09.11.1977 по 23.11.1979 по довідці №63 від 30.01.2019, оскільки довідки видані на непідконтрольній Україні території.

Про зазначене рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.01.2022 №2200-0219-8/208.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача спірні періоди, тому такі дії є протиправними, а рішення від 28.12.2021 №60 про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Питання, що пов`язані з пенсійним забезпеченням врегульовані Законом №1058-1V.

За змістом статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2021 по 31.12.2021 від 18 до 28 років.

Спірним є наявність в позивача страхового стажу.

Надаючи оцінку доводам апелянта про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 04.12.1979 по 02.07.1980, оскільки відсутня назва при прийомі на роботу, з 30.05.1989 по 06.04.1996 - печатка при звільненні не України а УРСР, період роботи з липня 1981 по вересень 1982 по довідці №2930/03-10 від 15.11.2018 та №2929/03-10 від 15.11.2018 та період військової служби з 09.11.1977 по 23.11.1979 по довідці №63 від 30.01.2019, оскільки довідки видані на непідконтрольній Україні території, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Держкомтруда СРСР 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції №58.

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб,

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Відповідачі не врахували, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Колегія суддів зазначає, що період роботи позивача у Сімферопольському СУ-621 Трест «Укргідроспецфундаментбуд» з 04.12.1979 по 02.07.1980 зазначений в трудовій книжці. Запис про звільнення №7 від 02.07.1980 засвідчений печаткою Сімферопольського СУ-621 Трест «Укргідроспецфундаментбуд», наявний запис про посадову особу, що його здійснила, де її посада теж зазначена як "Старший інспектор з кадрів ССУ-621".

Щодо не зарахування вказаного періоду роботи у зв`язку з відсутністю у записі №5 назви підприємства при прийомі на роботу, то підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Період роботи позивача у Транспортному кооперативі Далекі автомобільні термінові перевезення з 30.05.1989 по 06.04.1996 чітко зазначено в трудовій книжці. В трудовій книжці запис №20 про звільнення від 06.04.1996 у зв`язку з ліквідацією кооперативу засвідчений печаткою із зазначенням напису УРСР.

Суд зазначає, що несвоєчасна зміна відповідальними особами Транспортного кооперативу Далекі автомобільні термінові перевезення печатки не може призводити до порушення права позивача щодо неврахування цього періоду його роботи до страхового стажу.

Крім того, запис № 20 у трудовій книжці про звільнення з роботи завірений печаткою кооперативу, а не «печаткою УРСР», як зазначає відповідач. На печатці кооперативу лише є напис «УРСР».

Також, що стосується доводів відповідачів щодо не зарахування періоду роботи з липня 1981 по вересень 1982 по довідці №2930/03-10 від 15.11.2018 та №2929/03-10 від 15.11.2018 та періоду військової служби з 09.11.1977 по 23.11.1979 по довідці №63 від 30.01.2019, оскільки довідки видані на непідконтрольній Україні території, суд оцінює їх критично, оскільки на даний час відсутня можливість перевірити підстави їх видачі або надіслати відповідні запити на тимчасово окуповану територію, не повинно мати наслідком позбавлення особи права на пенсійне забезпечення.

З огляду на те, що будь-які конкретні зауваження до змісту або форми довідок у відповідача відсутні, і відсутні також належні докази, які спростовують факт роботи та військової служби у вказаний період, у суду немає підстав не врахувати наявність цих документів в цілях вирішення вимог позову. Зважаючи на це, позивач має дійсні і легітимні довідки, які відповідач зобов`язаний врахувати.

Верховний Суд зазначив у постанові від 22 жовтня 2018 року по справі № 235/2357/17 зазначив, що акти окупаційної влади приймаються у виключних випадках (коли відмова від визнання таких актів порушує права громадян). Визнання в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій жодним чином не легітимізує окупаційну владу). Таким чином, пенсія повинна обчислюватись із заробітної плати з урахуванням всього стажу роботи в Криму.

У 1971 року Міжнародний Суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача спірні періоди, тому такі дії є протиправними, а рішенні від 28.12.2021 №60 про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню.

А тому, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у Сімферопольському СУ-621 Трест «Укргідроспецфундаментбуд» з 04.12.1979 по 02.07.1980, у Транспортному кооперативі Далекі автомобільні термінові перевезення з 30.05.1989 по 06.04.1996, в Колгоспі ім. В.І.Леніна Сімферопольського району з 13.07.1981 по 06.09.1982 по довідках №2930/03-10 від 15.11.2018 та №2929/03-10 від 15.11.2018 та період військової служби в Радянській армії з 09.11.1977 по 23.11.1979 по довідці №63 від 30.01.2019.

При цьому, належним способом захисту прав позивача в даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату йому пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV.

Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , а звернувся з заявою 23.12.2021 та, як встановив суд, мав визначений законодавством страховий стаж, то пенсія йому має бути призначена з 23.12.2021.

Щодо доводів відповідача про те, позовна вимога зобов`язального характеру є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії визначені Законом №1058-ІV.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.