Справа № 580/4134/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

13 вересня 2022 року справа № 580/4134/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. перевірив матеріали адміністративної справи № 580/4134/22

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради (вул.Байди Вишневецького 34, м.Черкаси, 18001, )

третя особа 1 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

третя особа 2 товариство з обмеженою відповідальністю «Глобальні роздрібні системи» (бульвар Шевченка 224, м.Черкаси, 18001, )

про визнання протиправним і скасування індивідуального акта, постановив ухвалу.

12.09.2022 вх.№27367/22 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, просить:

- визнати протиправним та скасувати сертифікат №ЧК №97 про засвідчення Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради відповідності закінченого будівництвом об`єкта проєктній документації та підтвердження готовності до експлуатації: реконструкції частини приміщень першого поверху та частини приміщення №1 підвалу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » без зміни геометричних розмірів під кафе та магазин за адресою АДРЕСА_3 .

Додатково позивач просить розподілити витрати між сторонами, проте джерел і суми стягнення не визначає.

Позивач просить витребувати одночасно у Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради та ФОП ОСОБА_3 проєктну документацію (від ФОП відповідь не надійшла (переписка не надана)/відповідач відмовив листами від 26.05.2022, 27.06.2022, 12.08.2022 у контексті об`єкта авторського права), проте у порушення вимог статті 80 КАС України у клопотанні про витребування доказів не зазначено: обставини, що може підтвердити цей доказ, або аргументи, що він може спростувати; підстави, з яких слідує, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу для надання суду.

Верховний Суд у справі №826/11072/16 зазначає: для отримання сертифіката замовник обов`язково зобов`язаний подати заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката, а також акт готовності об`єкта до експлуатації. Для розгляду зазначеного питання орган державного архітектурно-будівельного контролю має право, зокрема, одержувати проектну та виконавчу документацію. У випадку, якщо орган державного архітектурно-будівельного контролю вирішить скористатись правом одержати проектну та виконавчу документацію, то замовник, відповідно, зобов`язаний її надати. Проте, такий обов`язок надати документи у замовника не виникає, якщо контролюючий орган не витребує документи. Технічне обстеження проводитися суб`єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» отримали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат.

Суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача у витребуванні проєктної документації одночасно у Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради та ФОП ОСОБА_3 (персональні дані позивачем не зазначені).

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу. Вивчивши матеріали позовної заяви, варто зазначити, що вона не відповідає вимогам статті 160, 161 КАС України, тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, з огляду на таке.

Відповідно до п.4 частини 5 статті 160 КАС України у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Згідно з п.9 частини 5 статті 160 у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод, інтересів позивача.

Великою Палатою Верховного Суду у справі №640/7310/19 (ЄДРСР 94394125) зазначено: особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в права.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Під підставою адміністративного позову варто розуміти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав.

Позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку і стверджує, що « видача сертифіката є протиправною, суперечить чинному законодавству України та порушує права ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин» / « встановлення повітроводів витяжних систем усупереч вимог нормативно-правових актів призводить до надзвичайних ситуацій, пов`язаних із безпекою та загрозою для життя людей» / «причиною пожежі стала витяжка на кухні одного із закладів харчування - подібна до незаконно встановленої на фасаді нашого будинку», проте усупереч п.9 ч.5 ст.160 КАС України не зазначає про яке саме втручання Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради у яке право та/або інтерес і з якого часу йдеться з метою ефективного захисту.

Верховний Суд України у справі №21-1465-а15 19.09.2015 зазначив: спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала би необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання.

Згідно з Законом України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, що є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд (ДК 018 2000) будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, що утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування. Відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» співвласник - це власник квартири або нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку

У позові не йдеться про ухвалені (з відома/ без відома співвласників багатоповерхового будинку) рішення (у т.ч. загальні збори співвласників, ОСББ, громада, інше) про використання підвальної площі та користування/використанням інженерних мереж (що знаходяться в частковій та/або іншій власності) з порушенням яких саме прав та/або інтересів позивача, не повідомляється чи межує підвал магазину з житловою квартирою позивачки.

Розпорядження спільним майном здійснюється за згодою всіх співвласників. Велика Палата ВС вважає, що важливе значення під час вирішення справ такої категорії має сам факт відповідного волевиявлення (постанова Великої Палати ВС від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175цс20).

Позивач надає запити і документи, що стосуються звернень мешканців (особи, які проживають у будинку, мають в ньому зареєстроване місце проживання, є членами родини власника) багатоквартирного будинку, не надає доказів на підтвердження повноважень звертатися до суду від імені інших осіб та не окреслює своє порушене право.

У справі № 1540/4203/18 (ЄДРСР 79402398, ВС 85275155, П`ятий апеляційний адміністративний суд 81477614) зазначається: сертифікат виданий ДАБІ України є актом індивідуальної дії. Позивач під час розгляду справи не довів суду, яким чином безпосередньо оскаржуваний сертифікат порушує права, свободи та інтереси, а всі обґрунтування зводяться до претензій позивача до третіх осіб.

У позові не йдеться про те, чи обладнано приміщення системою протипожежного захисту (ДБН В. 2.5-56:2014 «Системи протипожежної о захисту») та забезпечено відповідними знаками безпеки (ДСТУ 180 6309:2007 «Протипожежний захист. Знаки безпеки. Форма та колір»), чи зверталась позивач до відповідного суб`єкта публічної адміністрації - ДСНС для реагування у контексті ймовірних надзвичайних ситуацій (викликів) щодо порушення вимог п.7.11.20 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціювання» (встановлений повітропровід перетинає газопровід), позаяк у неналежно вентильованому підвальному приміщенні підвищується ризик загоряння.

Відповідно до статті 64 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону (стаття 66 Кодексу цивільного захисту України).

У контексті відомостей про листи Головного управління ДСНС та АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» варто брати до уваги висновки Верховного Суду у постанові від 18.07.2019 у справі №826/2426/16 (ЄДРСР 83104634), що листи це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Вимоги проектування при новому будівництві, реконструкції, капітальному ремонті та технічному переоснащенні нових систем газопостачання, що забезпечують споживачів природним газом із надлишковим тиском не більше 1.2 МПа, а також скрапленими вуглеводневими газами (далі - СВГ) із надлишковим тиском не більше 1.6 МПа встановлюють Державні будівельні норми України ДБН В.2.5-20:2018 «Газопостачання».

Главою 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем зазначено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/ припинення природного газу, у таких випадках; 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) відсутність підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача та/або його постачальнику; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; 5) розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необгрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проектній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; 12) в інших випадках, передбачених законодавством.

В акті готовності об`єкта до експлуатації зазначені генеральний підрядник ТОВ « ПМ-Арсенал» та інженер технічного нагляду (серія та номер кваліфікаційного сертифіката АТ004373, АТ009336), яких позивач не залучає учасниками та не надає відомостей щодо їх дій/бездіяльності/відповідальності у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, що не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача). Інститут третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлений, перш за все, необхідністю забезпечити можливість здійснення відповідними суб`єктами права регресу. Позивачем не надано обґрунтованого клопотання про залучення третіх осіб.

Велика Палата Верховного Суду (справа № 9901/313/20) зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, що не ставить під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідує легітимну мету щодо поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Позивач не зазначає з якої дати вважає порушеним яке своє право, чи відбувалась реконструкція на ділянці у межах відповідної категорії земель (землі житлової та громадської забудови).

Відповідно до частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

До позову не надано доказів на підтвердження наявного спору у сфері публічно-правових відносин обраним відповідачем втручанням у яке право та/або інтерес позивачки.

Позивач покликається на судове рішення у справі № 813/4993/15 ЄДРСР 82997447 (про визнання протиправною реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації), де зазначено у п.52: доводи позивача про неповноту зазначених у декларації про готовність об`єкта до експлуатації даних не мають вирішального значення для вирішення цього спору, оскільки, як установлено під час розгляду справи, введення об`єкта будівництва в експлуатацію варто було здійснювати на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами сертифіката, а не реєстрації декларації. Розглядаючи справу №813/4993/15 у касаційному порядку Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 визнала правильними висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення цього позову, позаяк унаслідок оскаржуваних дій відповідача створювалась загроза втрати об`єкта культурної спадщини місцевого значення, а введення цього об`єкта будівництва в експлуатацію мало здійснюватися на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а не на підставі реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Звернення до суду позивач обґрунтовував порушенням своїх культурних прав як члена громади міста, а предметом спору охоплювалась перевірка законності дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання його владних управлінських функцій. У справі №813/4993/15 не ставилось під сумнів те, що дії відповідача щодо реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта впливають на права позивача і такі дії можуть бути ним оскаржені. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 аналізувалось питання юрисдикції цього спору і висловлена позиція про те, що такий є публічно - правовим і повинен розглядатись за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Верховний Суд 04.02.2020 у справі №915/47/17 висновує: у цьому спорі не йдеться про «правомірне очікування» особи після дотримання нею всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.19 частини 1 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У постанові Верховного Суду у справі № 620/6024/20 ЄДРСР 106115330 зазначається: документ є актом індивідуальної дії, а тому такий акт породжує права й обов`язки тільки тих суб`єктів, яким його адресовано. Позивачка у справі не має ані статусу замовника будівництва, ані статусу генерального підрядника чи підрядника об`єкта будівництва, на який видано документ. У справі № 620/6024/20 позивачка звернулася до суду, вважаючи, що унаслідок прийняття рішення про видачу третій особі дозволу на будівництво АЗГП у безпосередній близькості від будинку, у якому вона проживає, порушується її права, передбачені статтею 50 Конституції України та статтею 293 Цивільного кодексу України (на безпечне для життя і здоров`я довкілля), а також порушується один із принципів, закріплених у статті 3 Закону України від 25.06.1991 №1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища», що полягає у гарантуванні екологічно безпечного середовища для життя і здоров`я людей (п.85). Розглядаючи цю справу, зазначали про відсутність впливу оскаржуваного рішення ДАБІ України на права позивачки, оскільки такий є актом індивідуальної дії і, згідно з висновками судів, стосується прав та інтересів лише тих осіб, яким він адресований. З цих підстав суди першої та апеляційної інстанцій констатували відсутність у позивачки права на оскарження такого рішення, оскільки вона не є безпосереднім учасником правовідносин, у яких це рішення прийнято, і не є суб`єктом, якому цей акт індивідуальної дії адресовано (п.86). Право на захист порушеного конституційного права на безпечне довкілля належить кожному та може реалізовуватися громадянами особисто або спільно - через об`єднання громадян (громадськість). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у справі №826/3820/18. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 25.06.2020 у справі №826/11374/15 дійшов висновку, що позивач має право на звернення до суду з позовом за захистом своїх екологічних прав та інтересів.

Позивач наголошує, що «не має будь-якого приватного інтересу у відносинах з відповідачем та третіми особами»/позов ініційований «не у зв`язку з потребою відстоювання своїх майнових чи інших приватних прав у відносинах з третьою особою чи відповідачем» .

Конституційний Суд України у справі №1-10/2004 вирішив: поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, що не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі й третіми особами, прав та охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, що не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.

Згідно з частинами 4, 5 статті 94 КАС України передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, що знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Відповідно до ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» додатки мають засвідчуватися в установлений спосіб. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії, якщо інше не визначено Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частина 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України).

Докази суду надають учасники справи. Дієвість адмінсудочинства залежить від того, наскільки повно та всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 169 КАС України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до наказу Голови Черкаського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 № 28 «Про організацію роботи суду у зв`язку із запровадженням воєнного стану» рекомендовано громадянам всі необхідні документи (позовні заяви, заяви, скарги, відзиви, пояснення, клопотання тощо) надавати суду через дистанційні засоби зв`язку: в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом (https://adm.ck.court.gov.ua/sud2370/pres-centr/news/1262108/).

Керуючись статтями 2, 19, 80, 94, 160, 161, 169, 241, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради залишити без руху.

Відмовити у задоволенні клопотання про витребування проєктної документації у Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради та ФОП ОСОБА_3 .

Надати позивачеві для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дати отримання копії даної ухвали.

Позивачем вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом: обґрунтування змісту, характеру порушеного свого права та /або охоронюваного законом інтересу, починаючи з якої дати відповідачем; надання клопотання про залучення третіх осіб; засвідчених в установленому порядку додатків до позову.

У разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА