Справа № 380/15659/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/15659/21 пров. № А/857/11680/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року, головуючий суддя Мричко Н.І., ухвалене о 14:57 год. у м. Львові, повний текст якого складено 14.07.2022 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій, скасування протоколу, припису та постанови,-

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу ДАБК ВК Дрогобицької МР, третя особа - ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправними дії відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Дрогобицької міської ради та скасувати: протокол №-47/21-1 про адміністративне правопорушення від 30.08.2021 року; припис №47/21 від 30.08.2021 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; постанову №19/212 від 06.09.2021 року по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач під час проведення непланової перевірки не пред`явив направлення, що свідчить про порушення процедури її проведення. Позивач зазначав, що здійснювати контроль та нагляд після 18.03.2020 року ні Держархбудінспекція, ні її територіальні органи не можуть. Окрім цього, на думку позивача, відповідач протиправно не пред`явив на його вимогу кваліфікаційний сертифікат. Таким чином, на думку позивача, протокол про адміністративне правопорушення, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і прав та постанова по справі про адміністративне правопорушення є протиправними та підлягають скасуванню..

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд попередньої інстанції не взяв до уваги наведені у позовній заяві доводи та не надав належну правову всім доказам, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану апеляційну скаргу, вважають оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримали доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу (розпорядження) відділу ДАБК від 17.08.2021 року № 48/21, направлення від 17.08.2021 року № 47/21-пз посадова особа відділу ДАБК провела позапланову перевірку на об`єкті «Реконструкція квартири АДРЕСА_1 із влаштуванням навісного балкону у багатоповерховому житловому будинку на АДРЕСА_2 », за результатами чого склала:

- акт від 30.08.2021 року № 47/21, в якому зафіксовано порушення позивачем статті 7, частини першої статті 9, статті 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пункту 5 Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466 на першому поверсі у багатоквартирному житловому будинку, який знаходиться на обслуговуванні в ОСББ «ДОБРОБУТ-2» на АДРЕСА_2 ОСОБА_1 у 2016 році самочинно здійснив реконструкцію квартири АДРЕСА_1 із влаштуванням навісного балкону шляхом влаштування перфорованого металевого листа на п`ятьох металевих швелерах запущених у несучу капітальну стіну, зменшивши частину віконного прорізу та замінивши іншу частину віконного прорізу на дверний з втручанням у несучі та огороджувальні конструкції будинку без проектної документації та без права на виконання будівельних робіт;

- протокол про адміністративне правопорушення від 30.08.2021 року № 47/21-1, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 30.08.2021 року № 47/21.

06.09.2021 начальник відділу ДАБК на підставі акта перевірки від 30.08.2021 року №47/21, протоколу про адміністративне правопорушення від 30.08.2021 № 47/21-1, матеріалів фотофіксації прийняв постанову по справі про адміністративне правопорушення №19/212, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 21 250,00 грн.

Вважаючи вказані протокол, припис та постанову відповідача протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд попередньої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів, які б спростовували виявлені порушення ним вимог статті 7, частини першої статті 9, статті 27 Закону України №687-XIV, статті 34 Закону України №3038-VI, абзацу третього пункту 5 Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули зазначеного Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI), цей Закон встановлює Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно підпунктів 4, 13 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву; територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Абзацом 5 частини 1 статті 4 Закону №3038-VI передбачено, що об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно п. 3.2.1 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг.

Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкової території, затв. наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76, передбачено, що реконструкція жилого будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог.

Перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Відповідно до підпунктів 1.4.3, 1.4.4. пункту 1.4 статті 1 Правил №76 до елементів перепланування жилих приміщень належать перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2021 року у справі №521/1049/17.

Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у 2016 році самочинно здійснив реконструкцію квартири АДРЕСА_1 із влаштуванням навісного балкону шляхом влаштування перфорованого металевого листа на п`ятьох металевих швелерах запущених у несучу капітальну стіну, зменшивши частину віконного прорізу та замінивши іншу частину віконного прорізу на дверний з втручанням у несучі та огороджувальні конструкції будинку без проектної документації та без права на виконання будівельних робіт.

Таким чином, здійснення даних будівельних робіт із зменшенням частини віконного прорізу та заміни іншої частини віконного прорізу на дверний відноситься до категорії будівельних робіт, які потребують надання дозволу на їх виконання.

Частиною першою статті 96 КУпАП встановлено відповідальність за порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд у вигляді штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням наведеного, постанова по справі про адміністративне правопорушення прийнята відповідачем у межах норм чинного законодавства, підстави для її скасування відсутні.

Також відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення є предметом оцінки в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги, спрямовані на визнання його протиправним та скасування, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім цього, процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, визначена Порядком №553.

Приписами п. 17 Порядку №553 визначено, що у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається "припис" про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт.

У приписі обов`язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

На виконання наведеного положення, у зв`язку з порушенням позивачем статті 7, частини першої статті 9, статті 27 Закону України № 687-XIV, статті 34 Закону України №3038-VI, абзацу третього пункту 5 Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466, посадова особа відділу ДАБК видала позивачу припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 30.08.2021 № 47/21, яким вимагається від позивача усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на АДРЕСА_3 , про що необхідно повідомити відділ ДАБК до 30.10.2021 року.

Враховуючи те, що позивач здійснив будівельні роботи, які потребують надання дозволу на їх виконання без отримання такого, та вчинив порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, відповідачем правомірно складено оспорюваний припис, підстав для його скасуваня колегія суддів не знаходить.

Щодо правомірності проведення перевірки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено п. 7 Порядку №553 Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Підставою для проведення позапланової перевірки позивача слугували звернення фізичних осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в яких такі особи просили провести перевірку законності встановлення балкону власником квартири АДРЕСА_1 , оскільки несучі стіни будинку мають тріщини.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в даному випадку дослідженню не підлягає взаємозв`язок наявності тріщин несучих стін будинку з виконанням позивачем будівельних робіт.

Вказані звернення лише стали підставою для проведення перевірки у встановленому чинним законодавством порядку.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта щодо незаконності залучення ОСОБА_3 до у часті у справі в якості третьої особи, оскільки проведення позапланової перевірки відбувалось саме за її зверненням, а прийняте рішення у справі може вплинути на її права та обов`язки.

Аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів, які б спростовували виявлені порушення ним вимог статті 7, частини першої статті 9, статті 27 Закону України № 687-XIV, статті 34 Закону України №3038-VI, абзацу третього пункту 5 Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466, а також правомірність проведення позапланової перевірки, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" (Cantoni v. France" № 17862/91), у справі "Вєренцов проти України"№ 20372/11).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

">Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року у справі №380/15659/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в частині скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в іншій частині може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 15.09.2022 року.