Справа № 640/9161/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9161/20 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Дудин А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Метробуд" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Метробуд" до Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство "Метробуд" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві, в якому з урахування збільшення позовних вимог просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.04.2020 №0101, №0101, №0101, №7 та №7.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства "Метробуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року, валютного законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.06.2019 та іншого законодавства за відповідний період.

Результати перевірки оформлені Актом перевірки №122/26-15-05-01-01/32961977 від 21.02.2020 року, у висновках якого зазначено, що позивачем порушено:

- п.44.1, п.44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, П(С)БО 16 «Витрати», занижено податок на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 3096 грн., в тому числі по періодам: 2016 рік - 3096 грн., та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 250 000 грн, в тому числі за півріччя 2019 року у сумі 250 000 грн;

- п.44.1 ст.44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 11065683 грн., в тому числі по періодах: січень 2018 року на суму 50 000 грн., квітень 2018 року на суму 11015683 грн;

- пп.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено відсутність реєстрації податкових накладних у квітні 2018 року на загальну суму ПДВ в розмірі 11 015 683,3 грн.;

- пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.1 п.168.4 ст.168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст.168, п. 171.1 ст.171, пп. «е» п.176.1 ст.176, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54,п.87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 476 966,17 грн;

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.1 п.168.4 ст.168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст.168, п. 171.1 ст.171, пп. «е» п.176.1 ст.176, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54,п.87.9 ст. 87 Податкового кодексу України , в результаті чого несвоєчасно було сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 3 694 492 грн.

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.4 п.168.4 ст.168, п. 57.1 ст. 57, п.54.2 ст. 54, п. 87.9 ст. 87, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 103 304,37 грн.;

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.4 п.168.4 ст.168, п. 57.1 ст. 57, п.54.2 ст. 54, п. 87.9 ст. 87, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно було сплачено до бюджету військовий збір на загальну суму 327 770,28 грн.;

- пп.4.2.6 п. 4.2 ст.6 розділу ІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено подання з порушення встановлених строків Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2019 року.

На підставі висновків Акта перевірки, відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 10.04.2022:

- №0101, яким згідно з пп.5 п. 54.3 ст. 54, пю58.1 ст. 58, ст.. 1201 Податкового кодексу України та пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України до Приватного акціонерного товариства «Метробуд» застосовано штраф у розмірі 50% на загальну суму 5 507 841,65 грн.;

- №0101, яким згідно з п. 54.3 ст.54, п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України та п.44.1, п.44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України Приватному акціонерному товариству «Метробуд» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 250 000 грн.;

- №0101, яким за порушення п.44.1 ст.44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на суму 13 832 104 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 11 065 683 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 766 421 грн.;

- № 7, яким за порушення пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.1 п.168.4 ст.168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст.168, п. 171.1 ст.171, пп. «е» п.176.1 ст.176, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54, п.87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, Приватному акціонерному товариству «Метробуд», збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 2 926 187 грн 68 коп., з них в тому числі за податковими зобов`язаннями - 1 476 966,17 грн,, за штрафними санкціями - 1 449 221,51 грн.;

- №7, яким за порушення пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.4 п.168.4 ст.168, п. 57.1 ст. 57, п.54.2 ст. 54, п. 87.9 ст. 87, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, товариству збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 215 391, 22 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 103 304,37 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 112 086,85 грн.

Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 10.04.2020 №0101, №0101 та №0101, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п.44.1 ст. 44 ПК України).

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п.44.3 ст. 44 ПК України).

Згідно із п.187.1 ст.187 вказаного Кодексу встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно до абз.1 п.188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Відповідно до п.198.1, п.198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пунктами 6, 7П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власності господарської діяльності платника податку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції.

Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, і вказана обставина є визначальною для дослідження судом під час вирішення цієї справи.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для прийняття відповідачем зазначених вище податкових повідомлень-рішень є висновок контролюючого органу про те, що позивачем в порушення пункту 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України не було нараховано по операції з передачі ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» у власність заставленого майна в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно норм цього Кодексу та відповідно знижено податкові зобов`язання з ПДВ в квітні 2018 року на суму ПДВ 11015683,3 грн. Крім того в порушення п.201.10 ст.201 ПК України позивачем не складено і не зареєстровано в ЄРПН податкову накладну на майно передане у власність ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» на суму ПДВ 11015083,3 грн., що тягне за собою застосування штрафу у розмірі 5507841,65 грн.

Колегія суддів встановила, що 05.07.2017 між ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» ( заставодержатель) та ПрАТ «МЕТРОБУД» (заставодавець) було укладено Договір застави рухомого майна №К-16/1, згідно п.1.1 якого з метою забезпечення виконання зобов`язань заставодавця, що випливають з Кредитного договору від 01.06.2007 р. № 35-47/2-07, укладеного між Пат « КБ Хрещатик» та ПрАТ «МЕТРОБУД», Договору поруки №35-47/2-07-П/І від 06.06.2007 р., Договору іпотеки №04-47/1-12/02 від 05.07.2012 р., Акту від 03.07.2017 р. підписаного між ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД»(кредитор) та позивачем (боржник), заставодавець передає заставодержателю в заставу рухоме майно (обладнання) згідно з переліком, вказаним у Додатку 2 до цього договору.

У п.1.1 Договору також передбачено, що відповідно до Акту від 03.07.2017 ПрАТ «МЕТРОБУД» зобов`язано сплатити ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» кошти в сумі 31 117 469,39 грн. до 01.03.2018.

У п. 1.3 Договору передбачено, що за домовленістю сторін вартість предмета застави становить 55 078 416,59 грн.

Протягом строку дії цього Договору заставодавець зберігає за собою право володіння, користування і розпорядження предметом застави з урахуванням обмежень, передбачених цим договором (п. 1.4 Договору застави рухомого майна).

Пунктом 1.6 Договору передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань, забезпечених цією заставою, заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави відповідно до законів України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у відповідності з цим договором та/або за рахунок стягнення та реалізації будь-якого іншого майна заставодавця.

Так, у п. 4.1 Договору передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави після спливу 30 календарних днів, що наступили за днем, коли будь-яке зобов`язання, вказане у п. 1.1 Договору, забезпечене цією заставою мало бути виконаним, а також у випадку невиконання заставодавцем своїх зобов`язань, передбачених цим договором, та недійсності їх гарантій та запевнень.

У п. 1 Акту приймання-передачі обладнання від 24.04.2018 зазначено, що у зв`язку із невиконанням позивачем його зобов`язань, вказаних у п. 1.1 Договору застави рухомого майна і відповідно до вимог пунктів 4.1 та 4.3 цього Договору, останній передає у власність ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД», а той приймає у власність обладнання згідно переліку.

У п. 2 Акту зазначено, що заборгованість позивача перед ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД», що вказана у п. 1.1 Договору застави, вважається сплаченою.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України (далі - Цивільний кодекс) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 593 Цивільного кодексу визначено, що право застави припиняється, зокрема, у разі набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) визначено, що постачання товарів - є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Об`єктом оподаткування ПДВ відповідно до підпункту "а" пункту 185.1 статті 185 Кодексу є операції з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору).

Отже, для заставодавця операції з передачі банку у власність заставленого майна в рахунок погашення заборгованості перед таким банком розцінюються як операції з постачання такого майна. При цьому, якщо заставодавець є зареєстрованим платником ПДВ, такий заставодавець зобов`язаний визначити податкові зобов`язання за такою операцією та скласти податкову накладну, яка підлягає обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Для заставоутримувача операція з оприбуткування об`єкта застави на баланс (у разі звернення стягнення на предмет застави шляхом набуття на нього права власності) розглядається податковим законодавством як операція з придбання такого майна.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПрАТ «МЕТРОБУД» було порушено п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 ПК України, а саме не було нараховано податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно норм цього Кодексу та відповідно занижено податкові зобов`язання з ПДВ в квітні 2018 року на суму ПДВ - 11 015 683,3 грн. (55 078 416,59 *20%).

Крім того, позивачем було порушено п.201.10. ст.201 ПК України, а саме не складено і не зареєстровано в ЄРПН податкову накладну на майно передане у власність ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» на суму ПДВ 11 015 683,3 грн., що тягне за собою застосування штрафу у розмірі 5 507 841,65 грн.

Також у Акті перевірки міститься висновок про нереальність здійснених господарських операцій ПрАТ «МЕТРОБУД» з ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП».

Судом встановлено, що між ПрАТ «МЕТРОБУД» та ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» укладено договір оренди бульдозеру.

ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» за вказаною господарською операцією було складено видаткову накладну від 11.01.2018 № 2 на загальну суму 300 000,00 грн., у тому числі ПДВ - 50 000,00 грн., а також зареєстровано в ЄРПН податкову накладну від 11.01.2018 № 2 на загальну суму 300 000,00 грн., у тому числі ПДВ - 50 000,00 грн.

В бухгалтерському обліку ПрАТ «МЕТРОБУД» щодо вказаної господарської операції відображено проводки: Дт 6415 Кт 631, Дт 28 Кт 631, Кт 631 Дт 311.

Суми податку на додану вартість по зазначеній податковій накладній включено ПрАТ «МЕТРОБУД» до складу податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість за січень 2018 року, яка була подана до ГУ ДПС у м. Києві (Шевченківський район).

У Акті перевірки контролюючий орган зазначив:

-згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма № 1 ДФ), кількість працюючих у ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» - 1 особа;

- баланс, звіт про фінансовий результат ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» не подано, у зв`язку з чим не можливо встановити наявність основних засобів на підприємстві;

- згідно аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних, в розрізі номенклатури придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг), встановлено невідповідність придбаних та реалізованих ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» товарів та послуг, а саме придбаваються одні товари (цигарки в асортименті, кава та ін.), а реалізовуються послуги (Тяга кермова.; підшипник муфти; сальник вала колін.зад ГАЗ; насос водяний ГАЗ; електробензонасос газель, ВАЗ; мішки; ресора передня шестерня ведена; барабан гальмівний; колодка гальмівна; аерозоль універсальна; компресор 2-циліндровий; колготи жін.; грілка; двері металеві глухі; абрикос половинка; амортизатор підвіски; лампочки (світлодіод); люстра; овочі в асортименті; насіння соняшнику м`ясо мідій; гриби та інше.), що свідчить про відсутність фактів реального здійснення господарських операцій з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями;

- згідно даних АІС «СФП» по ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» наявна картка суб`єкта фіктивного підприємництва від 13.02.2018 № 462/10-36-21-07. Зокрема встановлено, що ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження. Дата встановлення ознаки -13.02.2018;

- наявний вирок Києво - Святошинського районного суду м. Києва по справі № 369/2885/19, внесений до ЄРДР 25.02.2019 року, по кримінальному провадженню № 0000182 від 25.02.2019, за ч.1 ст. 205 КК України.

Суд першої інстанції зробив висновок про те, що наведені вище висновки акта перевірки є нормативно та документально обґрунтованими.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив, що контролюючим органом в Акті перевірки не встановлювалися факти невідповідності складених первинних документів змісту господарської операції між ПрАТ «МЕТРОБУД» з ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» щодо оренди бульдозеру або відсутності в первинних документах обов`язкових реквізитів, передбачених ст. ст. 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

У постанові від 08.02.2022 у справі № 400/1496/19 Верховний Суд зазначив, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

В даному випадку у матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського обліку, які оформлені відповідно до вимог ст. 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, формальна наявність договору, податкової, видаткової накладної та товарно-транспортних документів, за встановлених у справі обставин, не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи, зокрема, податкові накладні, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність у ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» достатніх трудових та технічних ресурсів для здійснення господарської діяльності, невідповідність придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) за відомостями з Єдиного реєстру податкових накладних, наявність вироку Києво - Святошинського районного суду м. Києва по справі № 369/2885/19 за ч.І ст. 205 КК України, свідчать про неможливість ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» надавати послуги на адресу ПрАТ «МЕТРОБУД».

Вищезазначеним вироком встановлено об`єктивну сторону складу злочину ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), а саме ОСОБА_1 своїми умисними діями, що виразилися у фіктивному підприємництві, тобто придбання суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 205 КК України.

ОСОБА_1 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358 КК України.

Таким чином вказаним вироком встановлено фіктивне підприємництво ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП».

Колегія суддів зазначає, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування даних бухгалтерського та податкового обліку можуть створювати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг), що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Враховуючи встановлені обставини колегія суддів вважає, що господарські операції вказаного підприємства з позивачем не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Документальне оформлення господарських операцій, які фактично не відбулись, не дає права позивачу формувати дані податкового обліку на підставі таких документів, які також не дають права і на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено факт реальності господарських операцій з контрагентом у спірний період, а наявні в матеріалах справи документи не містять достатні дані про їх зміст, характер та учасників, тобто не підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

За таких обставин, податкові повідомлення-рішення від 10.04.2020 №0101, №0101 та №0101 є правомірними та не підлягають скасуванню.

Доводи апелянта про те, що в оскаржуваному рішенні взагалі відсутнє дослідження судом господарських операцій між позивачем та ТОВ «САЙБЕРДАЙН СІСТЕМЗ», колегія суддів не бере до уваги, оскільки податкові повідомлення-рішення за виявленими порушеннями податкового законодавства по взаємовідносинам між ПрАТ «Метробуд» та ТОВ «САЙБЕРДАЙН СІСТЕМЗ» податковим органом не виносились.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 10.04.2020 №7 та №7, слід зазначити наступне.

У Акті перевірки зазначено, що станом на 30.06.2019 позивачем не сплачено (не перераховано) до відповідного бюджету утриманий податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 476 966,17 грн. в т.ч.: за березень 2018 на суму 197433,05 І грн., квітень 2018 на суму 189201,31 грн., травень 2018 на суму 180565,36 грн., червень 2018 І на суму 187930,41 грн., липень 2018 на суму 104045,30 грн., серпень 2018 на суму 129424,32 грн., вересень 2018 на суму 105790,22 грн., жовтень 2018 на суму 164518,52 грн., листопад і 2018 на суму 41738,90 грн., грудень 2018 на суму 30203,74 грн., січень 2019 на суму 25273,61 грн., лютий 2019 на суму 29267,90 грн., березень 2019 на суму 35193,34 грн., квітень 2019 на І суму 34565,16 грн., травень 2019 на суму 21815,03 грн. (без врахування нарахованого (утриманого) податку за червень 2019 року термін сплати якого на кінець періоду, що перевірявся не настав).

Також підприємством несвоєчасно сплачено (перераховано) до відповідного бюджету утримані суми податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати працівників підприємства за червень 2016 - березень 2018 року на загальну суму 3 694 492,00 грн.

Крім того, контролюючим органом встановлено, що станом на 30.06.2019 підприємством не сплачено (не перераховано) до відповідного бюджету утриманий військовий збір на загальну суму 103 304,37 грн. в т.ч. квітень 2018 на суму 12443,26 гри., травень 2018 на суму 15047,19 грн., червень 2018 на суму 15660,94 грн., липень 2018 на суму 8670,46 грн., серпень 2018 на суму 10785,35 грн., вересень 2018 на суму 8815,86 грн., жовтень 2018 на суму 13709,87 грн., листопад 2018 на суму 3478,24 грн., грудень 2018 на суму 2516,98 грн., січень 2019 на суму 2106,13 грн., лютий 2019 на суму 2438,99 грн., березень 2019 на суму 2932,77 грн., квітень 2019 на суму 2880,42 грн., травень 2019 на суму 1817,91 грн. (без врахування нарахованого (утриманого) податку за червень 2019 року термін сплати якого на кінець періоду, що перевірявся не настав).

Колегія суддів зазначає, що згідно з пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.16-1 підрозділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Отже відповідальність за правопорушення, передбачене ст.127 ПК України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов`язків платником податків (податковим агентом).

Обов`язковою умовою для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною статтею ПК України є встановлення обставин чи відбулася у спірному випадку виплата доходу, в які строки, чи сплачено податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу або у разі невиплати доходу у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем не спростовано встановлені контролюючим органом порушення.

У апеляційній скарзі позивач зазначив, що застосування п. 127.1 ст. 127 ПК України є безпідставним, оскільки така норма не передбачає відповідальності за порушення строків сплати податку, встановленого пп.168.1.5 п.168.1 ст.165 ПК України, оскільки обов`язок сплати податку з доходів фізичних осіб у випадку якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, не пов`язується з фактом виплати доходу, а має встановлений для місячного податкового періоду строк сплати.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до ст. 127 ПК України є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету.

Отже, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК.

Статтею 127 ПК України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те. що контролюючим органом законно та обґрунтовано визначено податкове зобов`язання за податком на доходи з фізичних осіб у сумі 1 476 966, 17 грн. та застосована штрафна санкція у порядку ст. 127 ПК України у сумі 961 707,78 грн., а також податкове зобов`язання зі сплати військового збору на суму 103 304,37 грн. та нарахована штрафна санкція за несвоєчасну сплату військового збору у сумі 44 592 грн. ( у порядку ст. 126 ПК України), а також за несплату військового збору у сумі 67 494,85 грн. (у порядку ст. 127 ПК України).

Отже, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 10.04.2020 №7 та №7 є правомірними та не підлягають скасуванню.

Враховуючи наведене у сукупності колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Метробуд" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14.09.2022.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких