Справа № 500/702/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/702/21 пров. № А/857/7109/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року ухвалене за заявою військової частини НОМЕР_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Мандзій О.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 28 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 25 квітня 2018 року; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 25 квітня 2018 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 07 листопада 2017 року по 25 квітня 2018 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та отримав статус учасника бойових дій. Вказує, що на час прийняття наказу про його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідачем не проведено розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначає, що звернувся до відповідача з відповідною заявою, проте за результатами розгляду такої листом від 12 лютого 2021 року № 967 повідомлено про відсутність підстав для виплати грошової компенсації за невикористані додаткової відпустки. Вважає вказану відмову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.04.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.04.2018 року.

22 грудня 2021 року на адресу Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла заява військової частини НОМЕР_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій просила скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі № 500/702/21 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування заяви зазначено, що вказаним судовим рішенням зобов`язано військову частинe НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2018 року. Вказано, що згідно наданої інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах України в період з 07 листопада 2017 року по 04 травня 2020 року безперервно. Зазначено, що позивач мав скористатися своїм правом на отримання невикористаної відпустки як учасника бойових дій за новим місцем служби після завершення особливого періоду або отримати за неї компенсацію після звільнення з військової служби, а тому позивачем не доведено, у чому полягає порушення його прав, про захист яких він просив. Вказано, що даний факт є істотною для справи обставиною, яка не була і не могла бути відома відповідачу на час розгляду справи № 500/702/21 Тернопільським окружним адміністративним судом, що слугувало підставою для звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року заяву Військової частини НОМЕР_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 у справі № 500/702/21 скасовано. Ухвалено нове рішення у справі № 500/702/21, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наведені у заяві військової частини НОМЕР_1 підстави про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року є нововиявленими обставинами в розумінні ч. 2 ст.361 КАС України. Оскільки ОСОБА_2 з військової служби 25 квітня 2018 року не звільнений, а виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та вибув до військової частині НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби, то у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на 25 квітня 2018 року. Суд першої інстанції не спростовує необхідності виплати компенсації за всі невикористані ОСОБА_2 дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, але такі виплати повинні проводитись з моменту звільнення з військової служби, а не вибуття до військової частині НОМЕР_3 .

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року залишити в силі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення (за нововиявленими обставинами) є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 89 від 25 квітня 2018 року прапорщика ОСОБА_1 з 25 квітня 2018 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і прийнято вважати таким, що 25 квітня 2018 року справи та посаду здав і вибув до військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби. Вказує, що з даного наказу слідує, що на момент прийняття Тернопільським окружним адміністративним судом рішення від 15 березня 2021 року і суду, і військовій частині НОМЕР_1 було відомо, що він вибув до військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби, однак в той момент питань щодо його звільнення/переведення не виникало. Тому вважає, що вказані відомості не є нововиявленими обставинами.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, якому зазначено, що до 01 грудня 2021 року у військової частини НОМЕР_1 та у Тернопільського окружного адміністративного суду не було жодних відомостей про звільнення ОСОБА_1 . Вказано, що відомості, зазначені у листі ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 листопада 2021 року є нововиявленими обставинами в розумінні ч. 2 ст.361 КАС України.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 07 листопада 2017 року по 25 квітня 2018 року, що підтверджується відомостями його військового квитка серії НОМЕР_4 (а.с.19-24).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_5 від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій (а.с.,18 зворот).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 89 від 25 квітня 2018 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 25 квітня 2018 року та прийнято вважати таким, що 25 квітня 2018 року справи та посаду здав і вибув до військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби (а.с.18).

Представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 та 2018 роки (а.с.11), за результатами розгляду якої в листі від 12 лютого 2021 року № 967 повідомлено про відсутність законних підстав для виплати такої. Також зазначено, що виплату грошової компенсації за всі невикористані додаткової відпустки за період вказаний у зверненні буде здійснено на підставі відповідного рішення суду після набрання ним законної сили (а.с.17).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2018 року.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та безпідставність позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами визначені ч. 2 ст. 361 КАС України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: 1) існування цих обставин на час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; 2) на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; 3) істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

Водночас, ч. 4 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Тобто, не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скаргах, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Судом першої інстанції встановлено, що нововиявленими обставинами для перегляду рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року військова частина НОМЕР_1 є інформація, викладена у листі від 30 листопада 2021 року № 3/9102. У даному листі вказано, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах України в період з 07 листопада 2017 року по 04 травня 2020 року безперервно (а.с.49).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені у заяві військової частини НОМЕР_1 підстави про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року є нововиявленими обставинами в розумінні ч. 2 ст. 361 КАС України, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги судовим рішенням про перегляд за нововиявленими обставинами якого подано заяву, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2018 року.

Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Проаналізувавши вищевказані правові норми, колегія суддів зазначає, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та п. 12 ч.1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року, якою залишено без змін рішення Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18.

Із матеріалів справи слідує, шо представник позивача ОСОБА_3 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 та 2018 роки (а.с.11), за результатами розгляду якої в листі від 12 лютого 2021 року № 967 повідомлено про відсутність законних підстав для виплати такої. Також зазначено, що виплату грошової компенсації за всі невикористані додаткової відпустки за період вказаний у зверненні буде здійснено на підставі відповідного рішення суду після набрання ним законної сили (а.с.17).

Колегія суддів звертає увагу на те, що разом із листом від 12 лютого 2021 року № 967 військовою частиною НОМЕР_1 надіслано представнику позивача ОСОБА_3 копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 89 від 25 квітня 2018 року, згідно з яким прапорщика ОСОБА_1 з 25 квітня 2018 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і прийнято вважати таким, що 25 квітня 2018 року справи та посаду здав і вибув до військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби (а.с.18).

Таким чином, суд апеляційної інстанції констатує, що на момент прийняття Тернопільським окружним адміністративним судом рішення від 15 березня 2021 року і суду першої інстанції, і військовій частині НОМЕР_1 було відомо, що ОСОБА_1 25 квітня 2018 року не був звільнений із військової служби, а вибув до військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби.

Однак, для можливості перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами визначальним фактором є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Висновки суду першої інстанції про те, що про дану обставину не було і не могло бути відомо як відповідачу, так і суду за відсутності особової справи позивача є безпідставними, оскільки у матеріалах справи на час розгляду справи була наявна копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 89 від 25 квітня 2018 року.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини можуть свідчити лише про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що є підставою для апеляційного та касаційного оскарження, а не для перегляду відповідного судового рішення за нововиявленими обставинами.

Враховуючи вищенаведене, колегія приходить до висновку про те, що наведені заявником обставини не є нововиявленими обставинами в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, оскільки на час розгляду справи ці обставини об`єктивно були відомі заявникові та суду, а тому не можуть бути підставою для перегляду та скасування рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року.

Відповідно до частини 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими обставинами або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід відмовити.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ч. 4 ст. 368 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 14 вересня 2022 року.