Справа № 440/4777/22
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/4777/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ясиновського І.Г.. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2022 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі по тексту - ФОП ОСОБА_1 , до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (надалі по тексту відповідач, ВК Кременчуцької МР), відповідно до якого просить:

визнати протиправним та скасувати пункт 1.2. рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 165 від 11 лютого 2022 року Про відмову в продовженні терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами у місті Кременчуці;

визнати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 таким, що має право на розміщення зовнішньої реклами за місцем розташування: перехрестя проспекту Свободи - вулиці Європейської, загальною площею 36,00 м.кв., з 24.12.2021 р. на 5 років на підставі принципу мовчазної згоди;

зобов`язати виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області видати дозвіл фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: перехрестя проспекту Свободи та вулиці Європейської в місті Кременчуці Полтавської області, характеристика реклами: реклама з окремо розташованим рекламним засобом (Біг-борд), розмір реклами: довжина 6 м. 0 см., висота 3 м 0 см., кількість реклам 2, загальна площа 36,00 м. кв., на 5 років.

Позов обґрунтовано тим, що позивач надав всі документи у строки передбачені Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, однак відповідач у визначений законом строк не прийняв рішення, відтак позивач має право на здійснення господарської діяльності за принципом мовчазної згоди. Окремо позивач вказує на те, що Законом України від 04.12.2020 N 1071-IX "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (надалі - Закон N 1071-IX) доповнено статтю 11 Закону N 2806-IV "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" пунктом 2-1, згідно з яким документи дозвільного характеру, що не обумовлені міжнародними зобов`язаннями або іншими обмеженнями, встановленими законом, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), вважаються такими, дію яких продовжено на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20 червня 2022 року до суду надійшов відзив, відповідно до якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на той факт, що позивачем несвоєчасно подано до Центру надання адміністративних послуг повного пакету документів, необхідних для продовження дозволу на розміщення зовнішньої реклами, відтак рішення про відмову у продовженні дозволів на розміщення зовнішньої реклами є правомірним /а.с. 78-82/.

27 червня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач, наголошуючи на раніше наведених аргументах, просив позов задовольнити у повному обсязі /а.с. 146-154/.

Також, 08 липня 2022 року до суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат /а.с. 161-163/.

Відповідач своїм правом надання заперечення на відповідь на відзив не скористався.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 08 грудня 2020 року на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 04.12.2020 № 18 ФОП ОСОБА_1 видано Дозвіл № 0505-12 на розміщення зовнішньої реклами, строк дії якого визначений з 04.12.2020 до 04.12.2021 /а.с. 23/.

10 листопада 2021 ФОП ОСОБА_1 подав до ЦНАП в електронному виді заяву на продовження строку дії дозволу на розміщення об`єкту зовнішньої реклами за адресою: перехрестя вул. 60 років Жовтня (проспект Свободи) та вул. Щорса (вул. Європейська) (Реклама з окремо розташованим рекламним засобом (Біг-борд)) терміном на 5 років /а.с. 17-21/.

До заяви були додані документи (згідно опису вхідного пакета документів для отримання адміністративної послуги 09-03):

- Кольорова фотокартка фактичного місця розташування рекламного засобу на момент подання заяви (на бланку встановленого зразка);

- Оригінал дозволу на розміщення зовнішньої реклами;

- Викопіювання з плану м. Кременчука або ситуаційний план попереднього погодження місця розташування рекламного засобу (додаються копії);

- Копія документів, що підтверджує державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи - підприємця (свідоцтво, виписка, витяг) /а.с. 96-104/.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 165 від 11 лютого 2022 року Про відмову в продовженні терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами у місті Кременчуці вирішено відмовити у продовженні дозволів на розміщення зовнішньої реклами у місті Кременчуці, зокрема, відповідно до п.1.2 - № 0505-12 на розміщення зовнішньої реклами, виданого 08 грудня 2020 року на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 04.12.2020 № 18 ФОП ОСОБА_1 /а.с. 13-14/.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 13 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо надання дозволів у порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами визначає Закон України «Про рекламу» від 03.07.1996 № 270/96-ВР.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про рекламу», цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, пов`язані з розповсюдженням інформації, обов`язковість розміщення та оприлюднення якої визначено іншими законами України.

Дія цього Закону не поширюється на оголошення фізичних осіб, не пов`язані з підприємницькою діяльністю.

В статті 1 Закону України «Про рекламу» наведені визначення наступних термінів, а саме: реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; внутрішня реклама - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних змагань, що проходять у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), де може розміщуватись інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Правила розміщення зовнішньої реклами регламентовані статтею 16 Закону України «Про рекламу», а також Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 (далі - Типові правила № 2067).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Частиною другою статті 16 Закону України «Про рекламу» визначені вимоги, яким повинна відповідати зовнішня реклама, а саме: розміщуватись із дотриманням вимог техніки безпеки та із забезпеченням видимості дорожніх знаків, світлофорів, перехресть, пішохідних переходів, зупинок транспорту загального користування та не відтворювати зображення дорожніх знаків; освітлення зовнішньої реклами не повинно засліплювати учасників дорожнього руху, а також не повинно освітлювати квартири житлових будинків; фундаменти наземної зовнішньої реклами, що виступають над поверхнею землі, можуть бути декоративно оформлені; опори наземної зовнішньої реклами, що розташована вздовж проїжджої частини вулиць і доріг, повинні мати вертикальну дорожню розмітку, нанесену світлоповертаючими матеріалами, заввишки до 2 метрів від поверхні землі; нижній край зовнішньої реклами, що розміщується над проїжджою частиною, у тому числі на мостах, естакадах тощо, повинен розташовуватися на висоті не менше ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття; у місцях, де проїжджа частина вулиці межує з цоколями будівель або огорожами, зовнішня реклама може розміщуватися в одну з фасадами будівель або огорожами лінію.

Як вже зазначено судом та передбачено ст. 16 Закону України «Про рекламу» Порядок надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах визначають Типові правила розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067.

Відповідно до визначення пункту 2 Типових правил, дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

За приписами пункту 3 Типових правил № 2067, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу (пункт 24 Типових правил № 2067).

Згідно пункту 5 Типових правил № 2067, для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). Робочий орган не вправі подавати заяву та одержувати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

Як визначено пунктом 6 Типових правил № 2067, до повноважень робочого органу належать:

розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії;

надання у разі потреби розповсюджувачам зовнішньої реклами архітектурно-планувальних завдань на опрацювання проектно-технічної документації для розташування складних (дахових) рекламних засобів;

прийняття рішення про встановлення пріоритету заявника на місце розташування рекламного засобу, продовження строку, на який встановлено зазначений пріоритет, або про відмову в установленні такого пріоритету;

підготовка проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу (у тому числі погодження з органами та особами, зазначеними у пункті 16 цих Правил) чи про відмову у його наданні;

видача дозволу на підставі рішення виконавчого органу ради;

ведення інформаційного банку даних місць розташування рекламних засобів, плану їх розміщення та надання в установленому порядку інформації для оновлення даних містобудівного кадастру населених пунктів;

подання територіальним органам спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі матеріалів про порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами;

підготовка і подання виконавчому органу ради пропозицій щодо розмірів плати за надання послуг робочим органом на підставі калькуляції витрат для прийняття відповідного рішення.

Робочий орган здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Абзацом 2 ч.1 ст. 4-1 Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» передбачено: «Порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру, що законами України віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 14 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» регламентовано, що прийняття від суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи заяви про одержання (переоформлення, анулювання) документа дозвільного характеру здійснюється адміністратором у центрі надання адміністративних послуг.

Заява про одержання (переоформлення, анулювання) документа дозвільного характеру, що оформляється дозвільними органами, або декларація подається суб`єктом господарювання (уповноваженим ним органом або особою): у паперовій формі особисто або поштовим відправленням - до адміністратора, або в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - портал електронних сервісів), оформлена згідно з вимогами законів у сфері електронних документів, - до дозвільного органу.

Частиною 5 статті 9 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено, що контроль за наявністю документів дозвільного характеру у суб`єктів господарювання, необхідність одержання яких встановлена законом, здійснюють органи виконавчої влади та/або органи місцевого самоврядування (їх виконавчі органи) в межах повноважень та в порядку, передбачених законом.

З метою приведення «Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Кременчуці» у відповідність до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 №495 «Про внесення змін до Типових правил розміщення зовнішньої реклами», Закону України «Про засади держаної мовної політики», рішення XXII сесії Кременчуцької міської ради від 31.07.2012 «Про внесення змін до рішень Кременчуцької міської ради» та рішення XXVI сесії Кременчуцької міської ради від 27.11.2012 «Про затвердження «Архітектурно-містобудівних вимог щодо розташування спеціальних конструкцій для розміщення зовнішньої реклами у м. Кременчуці», керуючись ст. 25, 26, 30, 52, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Кременчуцькою міською радою прийнято рішення «Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради від 31.05.2011 «Про затвердження нової редакції Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Кременчуці» /а.с. 116-144/.

У зв`язку з добровільним приєднанням Потоківської сільської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області (сіл Потоки, Соснівка, Придніпрянське і Мала Кохнівка) до Кременчуцької міської територіальної громади відповідно до рішень Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про добровільне приєднання до територіальної громади міста Кременчука» та «Про утворення старостинського округу» від 03.09.2020, зміни правового статусу міста Кременчука на Кременчуцьку міську територіальну громаду та зміни назви органу місцевого самоврядування, а також з урахуванням змін у законодавстві України, на підставі Типових Правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», керуючись Законом України «Про рекламу» та статтями 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області рішенням від 16.12.2021 затвердила Правила розміщення зовнішньої реклами на території Кременчуцької міської територіальної громади /а.с. 107-115/.

Таким чином, питання пов`язані з дозвільним контролем за розміщенням рекламних засобів, регулюються, зокрема, частиною 1 статті 16 Закону України «Про рекламу», статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Типовими правилами №2067, частиною 5 статті 9-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Аналіз наведених вимог чинного законодавства свідчить про те, що виконавчий орган сільської, селищної, міської ради є органом, що надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами, вирішує питання, пов`язані із дозвільним контролем за розміщенням рекламних засобів, тобто здійснює контроль за дотриманням правил розміщення реклами, а отже у межах своїх повноважень може приймати рішення про усунення порушень цих правил, зокрема рішення про зобов`язання розповсюджувача реклами демонтувати рекламний засіб, установлений без відповідного на те дозволу.

Аналогічні висновки містяться в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 19.02.2013 у справі № 21-18а13, прийнятій за результатом розгляду справи щодо неоднакового застосування касаційним судом статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини 1 статті 16 Закону України «Про рекламу».

Тотожного висновку про наявність у виконавчого комітету міської ради повноважень зі здійснення контролю за дотриманням правил розміщення зовнішньої реклами, у тому числі вирішення питань демонтажу самовільно встановлених рекламних засобів, дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 26.11.2019 у справі №461/6414/17, від 3 грудня 2020 року у справі № 2а/1522/6892/11, від 30 квітня 2020 року у справі № 323/3491/16-а, від 29 квітня 2020 року у справі № 826/1703/16, від 27 лютого 2020 року у справі № 405/4704/15-а, від 28 листопада 2019 року у справі № 522/15817/16-а, 05 травня 2022 року у справі №916/3445/19, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 916/214/20.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд враховує, що останнє не містить підстав для відмови у продовженні терміну дії дозволів /а.с. 13-14/.

Натомість відповідно до листа від 16.12.2021 №09-03-144635 відповідачем повідомлено ФОП ОСОБА_1 , що згідно наданих останнім документів, на підставі Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Кременчуці та рекомендацій Ради по дизайну міського середовища та рекламі від 18.11.2021 (протокол засідання № 43), в зв`язку з невідповідністю поданої заяви Правилам розміщення зовнішньої реклами у Кременчуці (порушено термін подачі заяви до робочого органу щодо продовження строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами та відсутня фотокартка фактичного місця розташування рекламного засобу на момент подання заяви (п. 7.4 Правил)), продовжити термін дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами за вказаною адресою неможливо /а.с. 105/.

Надаючи оцінку викладеному, суд зауважує наступне.

По-перше, порушення терміну подачі заяви до робочого органу щодо продовження строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами позивачем не заперечується, однак останнім зауважено, що Законом N 1071-IX доповнено статтю 11 Закону N 2806-IV "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" пунктом 2-1, згідно з яким документи дозвільного характеру, що не обумовлені міжнародними зобов`язаннями або іншими обмеженнями, встановленими законом, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), вважаються такими, дію яких продовжено на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення.

Суд зазначає, що викладеними положеннями продовжено на період карантину та обмежувальних заходів строк дії документів дозвільного характеру, а не строк подання документів для їх продовження.

Натомість судом критично оцінюється і твердження відповідача про достатність такої обставини як підстави для відмови у продовженні терміну дії дозволу, оскільки остання не передбачена ні вимогами Закону N 2806-IV, ні Правилами розміщення зовнішньої реклами у м. Кременчуці від 16.12.2021.

В свою чергу положеннями п.7.4 вказаним Правил визначено, що у випадку прострочення терміну подачі заяви на продовження терміну дії дозволу, розповсюджувач зовнішньої реклами оформляє новий дозвіл на загальних засадах згідно з вимогами цих Правил.

У продовженні дії дозволу може бути відмовлено рішенням виконавчого комітету міської ради, якщо у заявника існує прострочена заборгованість зі сплати за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу за існуючим договором та (або) будь якою додатковою угодою до договору.

У такому ж порядку продовжуються терміни дії дозволів, наданих до набрання чинності цими Правилами

Відтак, саме по собі прострочення терміну подачі заяви на продовження терміну дії дозволу не може слугувати підставою для відмови у продовженні терміну дії такого дозволу.

Суд наголошує, що за приписами ч. 5 ст. 4-1 Закону № 2806-IV підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є:

подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком;

виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей;

негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Таким чином, вказаний Закон визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу, при цьому зобов`язує орган у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

В свою чергу Правилами розміщення зовнішньої реклами у м. Кременчуці від 16.12.2021 підставою для відмови у продовжені дії дозволу визначено єдиний випадок - у заявника існує прострочена заборгованість зі сплати за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу за існуючим договором та (або) будь якою додатковою угодою до договору.

Доказів на підтвердження наявності таких підстав стосовно ФОП ОСОБА_1 станом на час прийняття оскарженого рішення відповідачем суду надано не було.

По-друге, факт відсутності фотокартки фактичного місця розташування рекламного засобу на момент подання заяви не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справи та дослідження поданих позивачем документів, копії яких долучені до матеріалів справи представником відповідача, а навпаки матеріали справи спростовують вказані твердження відповідача. Зокрема, на вимогу суду відповідачем було надано належним чином засвідчені заяву позивача про продовження терміну дії дозволу з якою він звертався до ЦНАП, у якій в переліку документів, які разом із заявою прийняв адміністратор від заявника під пунктом 1 зазначено: «Кольорова фотокартка фактичного місця розташування рекламного засобу на момент подання заяви (на бланку встановленого зразка)», та належним чином засвідчену фотокартку фактичного місця розташування рекламного засобу (заявник ФОП ОСОБА_1 ) /а.с. 96, 97/.

За таких обставин, враховуючи наведені вище положення діючого законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач не навів належних та допустимих, передбачених законом підстав для відмови позивачу у продовженні терміну дії дозволу.

Отже, відповідач, відмовляючи у продовженні дії дозволу, діяв всупереч наданим Законом N 2806-IV, а також Правилами розміщення зовнішньої реклами у м. Кременчуці від 16.12.2021 повноваженням.

З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач спірним рішенням відмовив ФОП ОСОБА_1 у продовженні терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами з підстави, яка не передбачена Законом N2806-IV, а також Правилами розміщення зовнішньої реклами у м. Кременчуці від 16.12.2021, суд приходить до висновку про невідповідність пункту 1.2. рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №165 від 11 лютого 2022 року Про відмову в продовженні терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами у місті Кременчуці критеріям правомірності, зазначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим таке підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Надаючи оцінку вимогам визнати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 таким, що має право на розміщення зовнішньої реклами за місцем розташування: перехрестя проспекту Свободи - вулиці Європейської, загальною площею 36,00 м.кв., з 24.12.2021 р. на 5 років на підставі принципу мовчазної згоди, суд наголошує, що в силу вимог Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд не наділений повноваженням з встановлення юридичного факту.

У той же час, щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача видати дозвіл фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: перехрестя проспекту Свободи та вулиці Європейської в місті Кременчуці Полтавської області, характеристика реклами: реклама з окремо розташованим рекламним засобом (Біг-борд), розмір реклами: довжина 6 м. 0 см., висота 3 м 0 см., кількість реклам 2, загальна площа 36,00 м. кв., на 5 років, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано вище наведеними нормами діючого законодавства.

Умови, за яких орган відмовляє у продовження дії дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти рішення про продовження дії дозволу. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу прийняти рішення про продовження дії дозволу або не відмовити в продовженні дії дозволу. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Разом з тим, у спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки не надав оцінки поданим документам, прийнявши рішення про відмову в продовженні терміну дії дозволу, оскільки в самому рішенні не навів мотивованих доводів щодо відмови, а ті доводи, які зазначалися відповідачем під час розгляду справи визнані судом безпідставними.

В той же час, суд звертає увагу позивача, що він звертався до відповідача із заявою про продовження строку дії дозволу на розміщення об`єкту зовнішньої реклами, а не про видачу дозволу, як це він просить в позовних вимогах. Також, суд звертає увагу позивача, що відповідач не видає дозвіл чи продовжує його дію, а приймає відповідне рішення про видачу дозволу або про продовження дії дозволу.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Виконавчий комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області повторно розглянути заяву позивача на продовження строку дії дозволу на розміщення об`єкту зовнішньої реклами за адресою: перехрестя вул. 60 років Жовтня (проспект Свободи) та вул. Щорса (вул. Європейська) (Реклама з окремо розташованим рекламним засобом (Біг-борд)) терміном на 5 років, з урахуванням правових висновків сформульованих судом у даному рішенні.

Відтак, вимоги про зобов`язання відповідача видати дозвіл фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: перехрестя проспекту Свободи та вулиці Європейської в місті Кременчуці Полтавської області, характеристика реклами: реклама з окремо розташованим рекламним засобом (Біг-борд), розмір реклами: довжина 6 м. 0 см., висота 3 м 0 см., кількість реклам 2, загальна площа 36,00 м. кв., на 5 років задоволенню не підлягає.

Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 7443,00 грн /а.с. 12/.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини 3 статті 139 Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на часткове задоволення адміністративного позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

За змістом статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системно проаналізувавши наведені вище норми КАС України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 04.08.2020 у справі №810/3213/16.

У цій справі позивач просить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 23100,00 грн /а.с.161-163/.

На підтвердження розміру витрат адвокатом Колодою Л.В. надані копії: свідоцтва про право надання адвокатською діяльністю, договору про надання правової допомоги від 20 травня 2022 року, додатку до такого договору, акта наданих послуг від 05 липня 2022 року /а.с.164-170/.

Дослідивши надані представником позивача документи, суд враховує такі обставини.

Оцінюючи надані представником позивача документи у взаємозв`язку з фактичними обставинами цієї справи, суд враховує, що цей спір виник у справі не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів тощо.

Позовна заява не містить доказів виготовлення представником копій чи їх засвідчення, а тому включення адвокатом до розрахунку суми гонорару витрат в цій частині є безпідставним.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників, судові засідання не проводились. Адвокат не відвідував суд для з`ясування обставин справи, не ознайомлювався з матеріалами справи.

Враховуючи наведені вище фактичні обставини цієї справи суд акцентує увагу на тому, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Виходячи з вищеописаних обставин справи, зважаючи на те, що підготовлені адвокатом процесуальні документи не потребують значних затрат часу для їх складення, суд, задовольняючи частково позов, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи заперечення відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, беручи до уваги принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу у цій справі до 3000,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (площа Перемоги, буд.2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний код 04057287) про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1.2. рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 165 від 11 лютого 2022 року Про відмову в продовженні терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами у місті Кременчуці.

Зобов`язати Виконавчий комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на продовження строку дії дозволу на розміщення об`єкту зовнішньої реклами за адресою: перехрестя вул. 60 років Жовтня (проспект Свободи) та вул. Щорса (вул. Європейська) (Реклама з окремо розташованим рекламним засобом (Біг-борд)) терміном на 5 років, з урахуванням правових висновків сформульованих судом у даному рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (площа Перемоги, буд.2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний код 04057287) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) та на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн три тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський