Справа № 440/7959/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 р. Справа № 440/7959/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 р. постановлене суддую Г.В. Костенко по справі № 440/7959/21

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області., третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області щодо не видання наказу про встановлення та виплату йому щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.06.2012 р. по 31.03.2014 р. на посаді старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку УМВС України в Полтавській області в розмірі 15% від посадового окладу; визнати протиправною бездіяльність Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області щодо не видання наказу про встановлення та виплату йому щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу в період проходження служби з 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р. на посаді заступника начальника сектору карного розшуку київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області; зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити йому, визначену ст. 30 Закону України "Про державну таємницю", пунктом 2 "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 р. № 414, пункту 2.9 розділу 2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007 р., компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень - надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.06.2012 р. по 31.03.2014 р. та з 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р. в розмірі 15% посадового окладу; визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області щодо не внесення до його грошового атестату № 6 від 08.05.2015 р. інформації про обов`язкову щомісячну надбавку в розмірі 15% посадового окладу за роботу (службу) в умовах режимних обмежень; зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Полтавській області включити до пункту "Задоволений такими видами грошового забезпечення" грошового атестату № 6 надбавку в розмірі 15 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень; зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Полтавській області направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області його грошовий атестат № 6 із надбавкою у розмірі 15 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень та довідку про забезпечення додатковими видами щомісячного грошового забезпечення із включенням надбавки у розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень на дату звільнення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 р. позов задоволено частково, а саме: зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.06.2012 р. по 31.03.2014 р. та за період з 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р., відповідно до ст. 30 Закону України "Про державну таємницю", пункту 2 "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 р. № 414, підпункту 2 пункту 5 Постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 р. та пункту 7 розділу II Наказу Міністерства Внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 р.; в іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 р. в частині задоволення позову та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про державну таємницю", "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 р. № 414, Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 р., Наказу Міністерства Внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 р., Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанціїв частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.06.2012 р. по 31.03.2014 р. та за період з 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р., відповідно до ст. 30 Закону України "Про державну таємницю", пункту 2 "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 р. № 414, підпункту 2 пункту 5 Постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 р. та пункту 7 розділу II Наказу Міністерства Внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 р.

Судовим розглядом встановлено, що позивач в період з 2001 року до 30.04.2015 р. проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом начальника УМВС України в Полтавській області № 89 о/с від 01.11.2001 р. позивача допущено до робіт, пов`язаних з державною таємницею по другій формі (інформація, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно.

24.01.2005 р. наказом начальника УМВС України в Полтавській області № 6 о/с позивача призначено на посаду старшого оперуповноваженого ВКР Полтавського РВ із збереженням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15%.

25.04.2005 р. наказом начальника УМВС України в Полтавській області № 62 о/с позивача призначено на посаду старшого оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми УМВС, із збереженням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15%.

16.10.2006 р. наказом начальника УМВС України в Полтавській області № 145 о/с позивача призначено на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми УМВС, із збереженням наданого по другій формі допуску до державної таємниці.

28.05.2009 р. наказом начальника Головного управління МВС України в Полтавській області № 97 о/с позивача призначено на посаду заступника начальника ВБЗПТЛ ГУ МВС, із збереженням, наданого по другій формі допуску до державної таємниці, та доплати за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15%.

30.10.2009 р. наказом начальника УМВС України в Полтавській області № 241 о/с позивача призначено на посаду начальника сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Полтавського МУ ГУМВС, із збереженням наданого по другій формі допуску до державної таємниці.

29.11.2010 р. наказом т.в.о начальника УМВС України в Полтавській області № 337 о/с дск позивачеві надано допуск до робіт, пов`язаних з державною таємницею, по другій формі (інформації зі ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно").

14.06.2012 р. наказом начальника УМВС України в Полтавській області № 185 о/с дск позивача призначено на посаду старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку УМВС України в Полтавській області та надано доступ до інформації зі ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно", з 01.06.2012 р.

20.02.2013 р. наказом начальника Управління УМВС України в Полтавській області № 77 о/с дск позивачеві надано доступ до інформації зі ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно", з 31.01.2013 р.

16.12.2013 р. наказом начальника УМВС України в Полтавській області № 586 о/с дск позивача призначено на посаду начальника відділу попередження та викриття правопорушень на об`єктах легального обігу наркотичних засобів управління по боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Полтавській області та надано доступ до інформації зі ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно", з 28.11.2013 р.

09.10.2014 р. наказом начальника УМВС України в Полтавській області № 482 о/с дск заступнику начальника відділу сектору карного розшуку Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 надано доступ до інформації зі ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно", з 26.09.2014 р.

Наказом начальника УМВС України в Полтавській області від 30.04.2015 р. № 218 о/с дск ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас через хворобу набуту під час проходження служби, а 08.05.2015 р. наказом УМВС України в Полтавській області № 239 о/с припинено йому доступ до інформації зі ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно", з 30.04.2015 р..

19.05.2021 р. позивач звернувся до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області із заявою, в якій просив відповідача нарахувати та виплатити йому невиплачену щомісячну надбавку за службу в умовах режимних обмежень за період 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р. в розмірі 15% від посадового окладу та включити до пункту 6 розділу "Задоволений такими видами грошового забезпечення" надбавку в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень його грошового атестату відомості про розмір виплаченої надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та роботу з носіями інформації, що мають ступень секретності "цілком таємно".

За результатами розгляду даної заяви, відповідач листом від 02.07.2021 р. № 4/Т-3215л.к проінформував позивача, що підстав для видання наказу відсутні.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав допуск до державної таємниці у спірний період з 01.06.2012 р. по 31.03.2014 р. та з 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р. під час проходження служби у УМВС України в Полтавській області, характер його роботи передбачав виконання робіт та завдань, пов`язаних з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становлять державну таємницю, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 надбавку за службу в умовах режимних обмежень з грифами секретності "таємно" та "цілком таємно" за період з 01.06.2012 р. по 31.03.2014 р. та за період з 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України від 21.01.1994 р. № 3855-ХІІ Про державну таємницю (в подальшому- Закон № 3855-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 3855-ХІІ, державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою;

Згідно із ч. 5 ст. 1 Закону № 3855-ХІІ, допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації.

Частиною 6 статті 1 Закону № 3855-ХІІ визначено, що, доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону № 3855-ХІІ, залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності особливої важливості, цілком таємно та таємно; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності цілком таємно та таємно; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності таємно, а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.

Згідно із ч. 2 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ, допуск до державної таємниці із ступенями секретності особливої важливості, цілком таємно та таємно надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ, допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. Керівникам центральних органів виконавчої влади, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України, до державної таємниці надається розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Згідно із ч. 7 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ, надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 3855-ХІІ, переоформлення громадянам допуску до державної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі потреби підвищення громадянину форми допуску за необхідності роботи з секретною інформацією вищого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 цього Закону.

Частиною другою цієї статті визначено, що скасування раніше наданого допуску до державної таємниці можливе у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, а також після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати громадянства України чи визнання його недієздатним.

Частиною 5 статтті 26 Закону № 3855-ХІІ передбачено, що громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону № 3855-ХІІ, доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання.

Частиною другою цієї статті визначено, що рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Порядок надання доступу до державної таємниці особам, залученим до конфіденційного співробітництва з оперативними підрозділами правоохоронних та інших спеціально уповноважених органів, які проводять оперативно-розшукову, розвідувальну або контррозвідувальну діяльність, визначається керівниками зазначених органів за погодженням із Службою безпеки України. У Службі безпеки України такий порядок надання доступу до державної таємниці визначається Головою Служби безпеки України (ч. 4 ст. 27 Закону № 3855-ХІІ) .

Відповідно до ст. 30 Закону № 3855-ХІІ, у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 р. № 414 затверджено Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 (в подальшому - Положення).

Згідно із п. 2 Положення, особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності особливої важливості, - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності цілком таємно, - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності таємно, - 10 відсотків.

Відповідно до п. 5 Положення, такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно із п. 6 Положення, персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Умови, за яких державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації можуть отримати дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, встановлено у статті 20 Закону № 3855-ХІІ.

Надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ, залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї, відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ, виникає право на отримання компенсації.

Згідно із п. 2 Положення, компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. Зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності цілком таємно встановлюється п`ятнадцяти відсоткова надбавка, а за домуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності таємно встановлюється десяти відсоткова надбавка .

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, в якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-ХІІ та прийняте урядом на його виконання Положення.

Таким чином, необхідною умовою отримання компенсації, у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку в розмірі, визначеному Положенням, та видати відповідний розпорядчий документ.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду в постанові від 07.05.2020 р. у справі № 813/2925/18.

Судовим розглядом встановлено, що допуск до робіт, пов`язаних з державною таємницею, по другій формі (інформації зі ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно") позивачу надавався в періоди з 01.06.2012 р. по 31.03.2014 р. та з 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р., що підтверджується вищезазначеними наказами начальника УМВС України в Полтавській області: від 14.06.2012 р № 185 о/с дск; від 20.02.2013 р. № 77 о/с дск; від 16.12.2013 р. № 586 о/с дск; від 09.10.2014 р. № 482 о/с дск, які є чинними. Вказаний доступ припинено з дня звільнення позивача з органів внутрішніх справ, з 30.04.2015 р.

Проте, в порушення вимог ст. 30 Закон № 3855-ХІІ у вищезазначений період позивачу не надавалась компенсація за роботу в умоваж режимних обмежень в порядку, визначеному Положенням.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки позивач мав допуск до державної таємниці у спірний період з 01.06.2012 р. по 31.03.2014 р та з 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р. під час проходження служби в УМВС України в Полтавській області, а характер його роботи передбачав виконання робіт та завдань, пов`язаних з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становлять державну таємницю, то позовні вимоги в частині зобов`язання Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.06.2012 р. по 31.03.2014 р. та за період з 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р., відповідно до ст. 30 Закону України "Про державну таємницю", пункту 2 "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 р. № 414, підпункту 2 пункту 5 Постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 р. та пункту 7 розділу II Наказу Міністерства Внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 р., є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Доводи апелянта, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження систематичної роботи позивача з відомостями, що становлять державну таємницю за період роботи з 01.06.2012 р. по 16.04.2014 р. та з 26.09.2014 р. по 30.04.2015 р., суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у спірний період позивачу надавався повноважною посадовою особою доступ до роботи з інформацією, яка має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно", що, відповідно до ч. 6 ст. 1 Закон № 3855-ХІІ, в свою чергу, уже передбачає надання дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень, та як доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання ( ч. 1 ст. 27 Закону № 3855-ХІІ).

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 р. по справі № 440/7959/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич