Справа № 280/3738/22
Суддя: Богатинський Богдан Вікторович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Справа № 280/3738/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Запорізької обласної прокуратури (далі відповідач ), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо не виплати ОСОБА_1 , з 27.03.2020 заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру виплатити ОСОБА_1 , заробітну плату (включаючи надбавку за вислугу років та оплату часу відпусток) за період з 27.03.2020 і по день звільнення з органів прокуратури (24.11.2021), виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою, таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що встановлення Запорізькою обласною прокуратурою позивачу посадового окладу в сумі менше 5660,00 грн., є порушенням конституційного права позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, оскільки відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6/2020 посадовий оклад позивача має обчислюватися відповідно до положень ст.81 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 27 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 25 липня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

29.03.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що абзацом 3 п. З розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі - Закон №113-ІХ) встановлено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Зазначений Закон є чинним та неконституційним у встановленому законом порядку не визнавався. Як зазначено у наказі керівника обласної прокуратури від 24.11.2021 № 1555к позивач звільнений з посади прокурора місцевої прокуратури у зв`язку з неуспішним проходженням атестації. Позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, а тому у спірний правовідносинах застосуванню підлягають приписи абзацу третього пункту 3 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону №113-ІХ, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

18.08.2022 позивач подав до суду відповідь на відзив наступного змісту: припис п. З Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113 суперечить статті 131-1 Конституції України, а також не відповідає нормам частини 1 статті 81 спеціального Закону України № 1697-УН «Про прокуратуру», який прийнятий на виконання статті 131-1 Конституції України, що визначає організацію та порядок діяльності прокуратури та має вищу юридичну силу, ніж Закон України №113, і рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) це підтверджує. Законодавець, зазначивши про здійснення оплати праці прокурорів місцевих прокуратур на підставі Постанови Уряду у п. 3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113 від 19.09.2019, фактично повторно закріпив аналогічну норму права, яку Конституційний Суд України рішенням від 26.03.2020 визнав неконституційною. Правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. Наведені заперечення відповідача з вказаних підстав є необґрунтованими та недоведеними, та такими, що не спростовують обставин та доказів, якими підтверджено правомірність моїх позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.

З 02 лютого 2007 року ОСОБА_1 працював в органах прокуратури України.

Наказом прокурора Запорізької області № 498к від 15.12.2015 ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області.

На підставі наказу Генерального прокурора №408к від 15.03.2021, ОСОБА_1 - прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області, тимчасово визначено робоче місце у Вознесенівській окружній прокуратурі міста Запоріжжя Запорізької області.

Відповідно до наказу Запорізької обласної прокуратури №1555к від 24.11.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області та з органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ з 24.11.2021. Підстава: рішення від 13.09.2021 №429 П`ятнадцятої кадрової комісії.

Позивачу призначено до виплати заробітну плату, яка складається, зокрема, з посадового окладу в розмірі - 5 660,00 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», що підтверджується розрахунковими листами за 2020 рік та 2021 рік.

Не погоджуючись із тим, що у вказаний період заробітна плата виплачувалась із урахуванням посадового окладу, визначеного постановами Кабінету Міністрів України, а не посадового окладу, визначеного у відповідності до положень ст.81 Закону України №1697-VII, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6/2020, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 № 80-VIII, Закону України Про оплату праці №108/95-ВР, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. № 113-ІХ, норми постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

Закон №1697-VII визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до частин 1-4 статті 81 Закон №1697-VII (у редакції Закону №113) заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом:

1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2;

2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 9 ст. 81 Закон №1697-VII).

Слід взяти до уваги, що статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень.

Разом з цим, відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» (ЗУ №108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною 3 цієї статті, та частиною 1 статті 10 цього Закону.

Згідно статті 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Водночас, частинами 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

При цьому, за приписами частини 2 статті 89 Закону №1697-VII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.

Згідно статті 90 вказаного Закону №1697-VII фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Схема посадових окладів працівників прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Матеріалами справи підтверджується, що у спірний період посадовий оклад позивача нараховувався не у відповідності до положень ч. 3 ст. 81 Закону №1697-VII, а у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Натомість, Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. № 113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019 та яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, частини 3, 4 ст. 81 Закону №1697-VII викладені у такій редакції:

Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом:

1) прокурора обласної прокуратури - 1,2;

2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.

Таким чином, з 25.09.2019 положення ст. 81 Закону №1697-VII встановлюють розміри посадових окладів прокурорів окружних та обласних прокуратур.

Натомість позивач не працював ані в окружній, ані в обласній прокуратурі. Матеріалами справи підтверджується, що позивач працював в місцевій прокуратурі.

Отже норми щодо розміру окладу про який зазначає позивач, можуть бути застосовані лише до працівників окружних та обласних прокуратур.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09. 2019 р. № 113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09. 2019 р. № 113-ІХ день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

Наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 № 351 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02.01.2020.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.

Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 №40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року.

Дія статті 81 Закону України «Про прокуратуру» у редакції чинній у період з 27 березня 2020 року по 15 березня 2021 року, поширюється виключно на прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.

Позивач до окружної прокуратури не був призначений у зв`язку з неуспішним проходженням атестації і до свого звільнення - 24.11.2021 обіймав посаду у місцевій прокуратурі Запорізької області.

Натомість позиція відповідача не суперечить рішенню Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020, оскільки позивач не працював в окружній прокуратурі, а частина 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (яку просить застосувати позивач), визначає посадовий оклад безпосередньо прокурора окружної прокуратури.

Суд звертає увагу, що положення до п. 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX не визнані неконституційними.

Відповідно до пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

У постанові Верховного Суду від 02.11.2021, справа № 826/20483/14, Суд приходить до висновку, що внаслідок реформування органів прокуратури в їхній системі відбувалися зміни, що супроводжувались, зокрема, (поетапною) атестацією працюючих прокурорів (усіх рівнів) і переведенням їх на посади відповідно до Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур. У зв`язку із цим відбулось розмежування оплати праці тих прокурорів, які успішно пройшли атестацію і можуть бути переведені на посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, і прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур.

Згідно постанови від 21 липня 2022 року у справі № 280/1992/21 Верховний Суд звертає увагу, що положеннями пункту 3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи не проходження атестації. Тому, зважаючи на фактичні обставини справи та чинне законодавче регулювання організації прокуратури України заробітна плата позивача не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури, оскільки він у ці органи не був переведений. Прирівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в ці установи, суперечить вимогам Закону № 113-ІХ. Щодо цього Верховний Суд наголошує, що не всім прокурорам України воднораз збільшили посадові оклади, а тільки тим, кого після атестації перевели на посади прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (відповідно до Закону № 113-ІХ). Цей процес був триваючим, тому виникали ситуації, коли протягом одного періоду прокурори отримували заробітні плати відповідно до різних нормативно-правових актів (зокрема і до Постанови № 505). Проте, вказане не свідчить про наявність бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача правових підстав для здійснення позивачу оплати праці у період з 27.03.2020 року по день звільнення 24.11.2021, ніж встановлений п. 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX, що виключає наявність бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах щодо неналежного розрахунку та, відповідно, підстав для зобов`язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу за спірний період.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

Відповідач: Запорізька обласна прокуратура (69005, м.Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а; ).

Повне судове рішення складено 14.09.2022.

Суддя Б.В. Богатинський