Справа № 420/8834/22
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8834/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Пенсійного фонду України, в якій просив (з урахуванням уточнень): визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України у не розгляді по суті заяви від 24.11.2021 року та скарги від 14.12.2021 року Позивача і такою, що порушує право ОСОБА_1 на отримання інформації по суті, яке гарантоване вимогами ст.40 Конституції України і Законом України «Про звернення громадян» та такою, що визвала психотравмувальну ситуацію, яка спричинила глибокі моральні страждання Позивача; зобов`язати Пенсійний фонд України вчинити певні дії щодо розгляду по суті заяви від 24.11.2021 року та скарги від 14.12.2021 року ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 7; 15; 16; 19; 20 Закону України «Про звернення громадян», розглянути по суті всі питання, які зазначені у заяві та скарзі, а саме: - Призначити та провести службове розслідування, за результатами якого, встановити та притягти до відповідальності посадовців ГУПФУ в Одеській області за протиправні дії щодо тривалого не перерахунку та не сплати у повному обсязі пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , наявність яких, встановлено у судових рішеннях від 20.08.2020 року та від 10.11.2020 року по справі № 2а/1570/8165/2011; - Призначити та провести службове розслідування, за результатами якого, встановити та притягти до відповідальності посадовців ГУПФУ в Одеській області за протиправне надання неправдивої інформації до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області, у листі за вихідним № 18293/03 від 02.11.2018 року щодо відсутності боргу компенсаційних виплат несвоєчасно одержаних Позивачем сум пенсії, що ускладнило виконання Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 року по адміністративній справі № 501/2380/17 та унеможливило виплату суми компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , станом на 01.06.2017 року у розмірі 17138,13 грн. Встановити та усунути причини, за яких, впродовж тривалого часу, протиправно, Пенсійним фондом України не виконується Постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 року по адміністративній справі № 501/2380/17 в частині сплати суми компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , станом на 01.06.2017 року (у розмірі 17138,13 грн. - встановлено судом по справі № 501/3633/19); - Призначити та провести службове розслідування, за результатами якого, встановити та притягти до відповідальності посадовців ГУПФУ в Одеській області за протиправні дії щодо зменшення розміру пенсії по інвалідності ОСОБА_1 максимальним розміром при проведенні перерахунку пенсії 13.04.2018 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів У країни віл 21.02.2018 року № 103 з 01.01.2016 року, що встановлено судовими рішеннями по справі № 420/14939/20, чим порушено право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном (грошовими коштами), захист якого гарантовано вимогами статті 1 Першого протоколу до міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; - Повідомити кого конкретно, з посадовців ГУПФУ в Одеській області, та до якої відповідальності, притягнуто; стягнути з Пенсійного фонду України 10000 гривень моральної шкоди; стягнути з Пенсійного фонду України кошти, які витрачено на придбання ліків та лікування у сумі 7401 гривня 60 копійок.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 24.11.2021 року рекомендованим поштовим відправленням № 754 він звернувся до Голови правління ПФУ з заявою про сплату боргу, відповідно до судових рішень від 31.03.2021 року і від 17.11.2021 року по справі № 420/14939/20 та про призначення і проведення службового розслідування, в результаті якого, встановити посадовців ГУПФУ в Одеській області, які протиправно з 01.01.2016 року скоротили розмір пенсії по інвалідності, чим завдали значної шкоди, та притягти посадовців до відповідальності. Згідно з інформацією з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, заяву отримано 29.11.2021 року. В зв`язку з не розглядом заяви, 14.12.2021 року, рекомендованим поштовим відправленням № 884, на адресу Голови правління ПФУ направлено скаргу на протиправні дії посадовців ПФУ з вимогою повідомлення про вжиті заходи реагування щодо порушень вимог пенсійного законодавства в діях посадовців ПФУ, відповідно до окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду по справі № 2а/1570/8165/2011 від 20.08.2020 року, повідомлення про результати службового розслідування, якщо таке проводилось, повідомлення про притягнення до відповідальності посадовців ГУПФУ в Одеській області, які тривалий час не перераховували та не сплачували пенсію по інвалідності у повному обсязі, що встановлено судовими рішеннями від 20.08.2020 року та від 10.11.2020 року по справі № 2а/1570/8165/2011. Крім цього, вимагалось повідомити про результати службового розслідування відносно посадовців ГУПФУ в Одеській області, які протиправно обмежили пенсію по інвалідності максимальним розміром при проведенні перерахунку пенсії з 01.01.2016 року, що встановлено судовим рішенням по справі № 420/14939/20. Згідно з інформацією з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, заяву отримано 20.12.2021 року. 29.12.2021 року від ПФУ отримав відповідь № 2800-03203-8/64788 від 24.12.2021 року, в якій зазначено про те, що порушені питання потребують додаткового вивчення тому, термін розгляду звернення продовжено на 15 днів. 21.01.2022 року із ПФУ отримано лист № 941-42160/Я-03/8-2800/22 від 11.01.2022 року, в якому повідомлено про розгляд ПФУ звернень від 24.11.2021 та від 14.12.2021 року. У відповіді ПФУ не йдеться про призначення та проведення службового розслідування, встановлення посадовців ГУ ПФУ в Одеській області, які здійснили протиправні дії і протиправно скоротили пенсію по інвалідності, чим завдали значної шкоди та притягнення їх до відповідальності. Також, не йдеться про призначення та проведення службового розслідування і притягнення до відповідальності заступника начальника ГУ ПФУ в Одеській області яка, в листі за вихідним № 18293/03 від 02.11.2018 року, згідно з судовим рішенням від 02.03.2020 року по адміністративній справі № 501/3633/19, надала до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неправдиву інформацію щодо відсутності боргу компенсаційних виплат, чим завдала значної шкоди. На підставі неправдивої інформації в листі від 02.11.2018 року за вихідним № 18293/03, виконавче провадження безпідставно було закінчено. ПФУ не розглянуто по суті заяву від 24.11.2021 року та скаргу від 14.12.2021 року, не прийнято вмотивованого рішення за результатами розгляду заяви та скарги Позивача.

Відповідно до ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що до Пенсійного фонду України надійшли звернення Позивача від 24.11.2021 та від 14.12.2021 в яких Позивачем порушено ряд питань. По суті звернень Позивачем висловлено незгоду з приводу виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішень судів, прийнятих на його користь, правильності пенсійного забезпечення, зокрема, обчисленого на їх виконання та вирішення питання про проведення службового розслідування стосовно посадових осіб Головного управління, у зв`язку з неналежним виконанням, на думку Позивача, дій щодо його пенсійного забезпечення. Посилання Позивача щодо неприйняття Фондом рішення у відповідності до Постанови № 18-6 (стор. 7 позовної заяви) є безпідставними, оскільки Позивач звернувся до Фонду в порядку, визначеному Законом № 393/96-ВР, що підтверджується його зверненнями та про що, зазначено в позовній заяві. Таким чином, Пенсійним фондом України розглянуті звернення Позивача в межах компетенції, в порядку та у строк, встановлені Законом № 393/96-ВР, виходячи із власного розуміння правового регулювання окремих питань, заявлених Позивачем у зверненні та надана відповідь листом Фонду від 11.01.2022 № 941-42160/Я-03/8-2800/22. У відповідь на звернення повідомлено Позивача про виконання судових рішень, винесених на його користь, з урахуванням правомірності дій працівників Головного управління при їх виконанні. Порушень в діях працівників Головного управління не виявлено. Зокрема, Позивачу повідомлено про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 у справі № 2а/1570/8165/2011, постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі № 501/2380/17, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 420/14939/20, виплати коштів, нарахованих на виконання рішень суду, підстави для нарахування компенсації тощо. З урахуванням наданих повноважень та на виконання доручення Фонду запитувану в пункті 2 звернення від 24.11.2021 інформацію надано Головним управлінням, що не заперечується Позивачем. Виходячи зі змісту позовної заяви, вбачається, що обґрунтовуючи вимоги «щодо неналежного розгляду звернень» Позивач по суті не погоджується з наданою йому Фондом відповіддю, Позивач висловлює незгоду саме з виконанням судових рішень. Зважаючи на вищезазначене, Позивач не погоджується саме з виконанням судових рішень, при цьому результатом, що свідчитиме про належний розгляд його звернень, на думку Позивача, є визнання дій посадових осіб Головного управління протиправними та проведення службового розслідування. Діючим законодавством не передбачено проведення службового розслідування стосовно державного службовця, за виключенням проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства. Позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між отриманням листа-відповіді Фонду та придбанням ліків (здійснення витрат на медичні обстеження) Позивачем.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що ПФУ в порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян» свідомо не розглянуло по суті заяву від 24.11.2021 року та скаргу від 14.12.2021 року Позивача, чим порушило право ОСОБА_1 на отримання інформації по суті, яке гарантоване вимогами ст.40 Конституції України та Законом України «Про звернення громадян». Отримана за результатами розгляду заяви від 24.11.2021 року та скарги від 14.12.2021 року відповідь не відповідає критеріям об`єктивного та всебічного розгляду звернення, що передбачено статтею 19 Закону України «Про звернення громадян». Судовими рішеннями у 18 адміністративних справах встановлені систематичні факти протиправних дій посадовців ГУПФУ в Одеській області та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справах, що фактично прийняті для забезпечення виконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 року № 64511/12, відповідно до якого, держава Україна визнала факт порушення права на справедливий суд, гарантованого вимогами міжнародної Конвенції захисту прав людини та основних свобод, в зв`язку з невиконанням ГУПФУ в Одеській області судового рішення від 17.12.2012 року по справі № 2а/1570/8165/2011 щодо перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 . У Голови Правління ПФУ були всі підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності за протиправні дії керівників ГУПФУ в Одеській області відповідно до підпункту 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень та підпункту 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення, ст.65 Закону України «Про державну службу».

Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

25.11.2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на ім`я голови правління Пенсійного фонду України заяву від 24.11.2021 року, якій просив: особисто розглянути заяву та надати письмову відповідь, у встановлений Законом строк; відповідно до вимог судових рішень від 31.03.2021 року та від 17.11.2021 року по адміністративній справі № 420/14939/20, якими визнано противоправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром при проведенні перерахунку пенсії 13.04.2018 року, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 103 з 01.01.2016 року та зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити виплату перерахованого розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року, у розмірі 16216,58 грн. без застосування обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії, здійснити наступні дії: - Повідомити розмір пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , який виплачувався, станом на 31.12.2015 року; - Повідомити розмір пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , станом на 01.01.2016 року та, з урахуванням підвищень, станом на 01.12.2021 року; - Здійснити певні дії щодо розрахунку правдивого розміру боргу, що склався в результаті невиплати пенсії у повному обсязі за період з 01.01.2016 року по 01.12.2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії та забезпечити сплату суми боргу у повному обсязі. Повідомити суму боргу у відповіді; - Відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ та Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, здійснити певні дії щодо розрахування правдивої суми компенсації втрати частини доходів, в зв`язку з невиплатою пенсії у повному обсязі, за період з 01.01.2016 року по 01.12.2021 року та сплатити суму компенсації у повному обсязі; - Повідомити суму компенсації втрати частини доходів, в зв`язку з невиплатою пенсії у повному обсязі, за період з 01.01.2016 року по 01.12.2021 року; 3. Призначити та провести службове розслідування, за результатами якого, встановити посадовців ГУ ПФУ в Одеській області, які здійснили протиправні дії і протиправно скоротили пенсію по інвалідності, чим завдали значної шкоди та притягти їх до відповідальності; 4. Призначити та провести службове розслідування, за результатами якого, притягти до відповідальності заступника начальника ГУ ПФУ в Одеській області яким, в листі за вихідним № 18293/03 від 02.11.2018 року, згідно з судовим рішенням від 02.03.2020 року по адміністративній справі № 501/3633/19, надано до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неправдиву інформацію щодо відсутності боргу компенсаційних виплат, чим завдано значної шкоди. На підставі неправдивої інформації в листі від 02.11.2018 року за вихідним № 18293/03, виконавче провадження безпідставно було закінчено.

Листом від 24.12.2021 року Пенсійний фонд України повідомив ОСОБА_1 , що термін розгляду звернення від 24.11.2021 року (вх. № 39444/Я-2800-21 від 30.11.2021 року) продовжено на 15 днів.

14.12.2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на ім`я голови правління Пенсійного фонду України скаргу на протиправні дії посадовців Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.12.2021 року, якій просив: особисто розглянути скаргу та надати письмову відповідь, у встановлений Законом строк; повідомити про вжиті заходи реагування щодо виявлених порушень вимог пенсійного законодавства в діях посадових осіб ГУПФУ в Одеській області, відповідно до вимог окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду по справі № 2а/1570/8165/2011 від 20.08.2020 року; повідомити, чи повідомлялось ГУПФУ в Одеській області Пенсійному фонду України про необхідність вжиття заходів реагування на виявлені порушення вимог діючого пенсійного законодавства в протиправних діях посадовців ГУПФУ в Одеській області, що встановлено судовими рішеннями по справі № 2а/1570/8165/2011 від 20.08.2020 року та від 10.11.2020 року; повідомити про результати службового розслідування, якщо таке проводилось, та про притягнення до відповідальності за протиправні дії посадовців ГУПФУ в Одеській області щодо тривалого не перерахунку та не сплати пенсії у повному обсязі, які були встановлені у судових рішеннях по справі № 2а/1570/8365/2011 від 20.08.2020 року та від 10.11.2020 року; повідомити про результати службового розслідування відносно протиправних дії посадовців ГУПФУ в Одеській області, які обмежили пенсію ОСОБА_1 максимальним розміром при проведенні перерахунку пенсії 13.04.2018 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 з 01.01.2016 року, що встановлено судовими рішеннями по справі № 420/14939/20, чим порушили право на мирне володіння своїм майном (грошовими коштами) захист якого гарантовано вимогами статті 1 Першого протоколу до міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; повідомити кого конкретно, з посадовців ГУПФУ в Одеській області, та до якої відповідальності, притягнуто.

У відповідь на вказані заяву від 24.11.2021 року та скаргу від 14.12.2021 року (№ 39444/Я-2800-21 від 30.11.2021 року та № 42160/Я-2800-21 від 21.12.2021 року) Пенсійний фонд України повідомив ОСОБА_1 , що з 13.08.2008 він отримуєте пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262). До Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - Головне управління) 30.09.2011 надійшло подання управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС України в Одеській області від 28.04.2011 № 1054 (2263) та від 29.09.2011 № 14/1029 про проведення перерахунку пенсії у зв`язку з повторним звільненням з органів внутрішніх справ, до якого додана довідка про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за нормами, чинними на 01.01.2008. Перерахунок пенсії було проведено з урахуванням норм статті 51 Закону № 2262 з 01.10.2010. Розмір пенсійної виплати станом на 01.11.2011 становив 6971,57 грн. Доплату пенсії за період з 01.10.2010 по 31.10.2011 в сумі 47966,23 грн. виплачено у листопаді 2011 року. Кодексом адміністративного судочинства України передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Судові рішення виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених зобов`язань. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 у справі № 2а/1570/8165/2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013 зобов`язано Головне управління провести перерахунок та виплату пенсії з 13.08.2008 відповідно до подання управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 29.09.2011 № 14/1029 з урахуванням процентної надбавки за вислугу років у календарному обчисленні (21 рік 4 місяці 28 днів), у пільговому обчисленні - 29 років 8 місяців 23 дні. Відповідний перерахунок пенсії проведено, доплату за період з 13.08.2008 по 30.09.2010 в сумі 2357,92 грн. виплачено у вересні 2016 року. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі № 501/2380/17 було зобов`язано стягнути з Головного управління суму компенсації втрати частини доходів станом на 01.02.2016. Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області повідомило, що кошти були перераховані на підставі виконавчого листа Іллічівського міського суду Одеської області від 09.10.2018 у справі № 501/2380/17 у грудні 2019 року. Крім того, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі № 501/2380/17 було зобов`язано Головне управління вчинити певні дії щодо розрахунку суми компенсації втрати частини доходів станом на наступний час, тобто станом на червень 2017 року. Головним управлінням було здійснено відповідний розрахунок, згідно з яким сума компенсації становить 0,00 грн. Окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі № 501/3633/19 (далі - ухвала від 02.03.2020) зобов`язано Головне управління виконати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі № 501/2380/17 та виплатити суму компенсації втрати частини доходів станом на 01.06.2017 у розмірі 17138,13 грн. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 420/14939/20 (далі - рішення суду від 31.03.2021), залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021, проведено перерахунок Вашої пенсії з 01.01.2016, її розмір встановлено 16216,58 грн. (без обмеження) та нараховано доплату за період з 01.01.2016 по 30.11.2019. З 01.12.2019 розмір пенсії перевищив розмір пенсії, визначений на виконання рішення суду від 31.03.2021, та становив 16290,98 грн. Відповідно до статті 8 Закону № 2262 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за нормами Закону № 2262, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Бюджет Пенсійного фонду України на 2021 рік, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 126, передбачав 360 млн. грн. на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування перерахунку пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, які протягом першого півріччя 2021 року використано в повному обсязі. Погашення заборгованості, обчисленої на виконання ухвали від 02.03.2020 та рішення суду від 31.03.2021, буде здійснено в межах відповідних бюджетних призначень, виділених на цю мету. Рішення суду, ухвалені на Вашу користь, виконано Головним управлінням у межах покладених зобов`язань. Водночас повідомляємо, що статтею 2 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Враховуючи те, що доплата пенсії на виконання рішення суду від 31.03.2021 підлягає виплаті в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, підстави для нарахування компенсації відсутні. Крім того, повідомляємо, що постановою Верховного Суду від 24.07.2020 у справі № 501/2172/15-а постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 19.01.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 скасовано. Провадження у справі за Вашим позовом до Головного управління про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів закрито. Запитувану в пункті 2 Вашого звернення від 24.11.2021 інформацію буде надіслано на Вашу адресу Головним управлінням.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 20.01.2022 року за дорученням Пенсійного фонду України повідомило ОСОБА_1 , що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 по справі № 420/14939/20, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021, 03.12.2021 проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016 у розмірі 16216,58 гри без застосування обмеження її максимальним розміром. Розмір пенсії з 01.01.2016 становив 16216,58 грн., з 01.12.2021 становить 18409,38 грн. За період з 01.01.2016 по 30.11.2019 нарахована доплата пенсії в сумі 167299,26 грн. Інформація про виконання рішення по справі № 420/14939/20 Головним управлінням внесена до реєстру судових рішень. Розмір пенсії станом на 01.12.2015 складав 10740,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно положень ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно положень ст.7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до положень ст.14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Згідно положень ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до положень ст.16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто. Скарги на рішення загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств, акціонерних товариств, юридичних осіб, створених на основі колективної власності, а також на рішення вищих державних органів вирішуються в судовому порядку. Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками. Скарга в інтересах громадянина за його уповноваженням, оформленим у встановленому законом порядку, може бути подана іншою особою, трудовим колективом або організацією, яка здійснює правозахисну діяльність. До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину. Особливості розгляду скарг громадян на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Особливості розгляду скарг громадян на реєстраційні дії, відмову в державній реєстрації, бездіяльність державного реєстратора визначаються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Згідно положень ст.17 Закону України «Про звернення громадян» скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються. Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом чи посадовою особою, що розглядає скаргу. Рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до суду в термін, передбачений законодавством України.

Відповідно до положень ст.19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Згідно положень ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в обґрунтування позову щодо неналежного розгляду його звернень відповідачем фактично висловлює незгоду з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо проведення перерахунків та виплати йому пенсії протягом тривалого періоду часу в тому числі й на виконання судових рішень.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання (не належного виконання) судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням або невиконанням (не належним виконанням) судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (стаття 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Відтак, у разі невиконання (не належного виконання) судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України. Невиконання (не належне виконання) судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15.

Суд зазначає, що позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

При цьому, як вже було зазначено, звернення у розумінні Закону України «Про звернення громадян» є викладена в письмовій або усній формі пропозиція (зауваження), заява (клопотання) і скарга.

Відповідно до п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пп.17 п.4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Пенсійного фонду України, його територіальних органів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні управління.

Згідно з пп.5 п.4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 12.10.2007 року № 18-6, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.11.2007 за № 1241/14508, затверджено Порядок розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, який визначає процедуру подання та розгляду скарг на рішення про призначення, перерахунок, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, виплаті, прийняті головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннями Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, Пенсійним фондом України були розглянуті звернення позивача в межах компетенції, в порядку та у строк, встановлені Законом України «Про звернення громадян», та була надана відповідь листом від 11.01.2022 № 941-42160/Я-03/8-2800/22, в якій повідомлено про виконання судових рішень з урахуванням правомірності дій працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області при їх виконанні без встановлення порушень в їх діях.

Крім того, на виконання доручення Пенсійного фонду України запитувану позивачем в зверненні від 24.11.2021 року інформацію було надано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Суд погоджується з Пенсійним фондом України, незгода заявника з відповіддю не свідчить про порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян».

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі № 520/3571/17, в якій суд зазначив, що звернення вважається розглянутим, якщо розглянуто по суті всі порушені у ньому питання.

Посилання позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, що судовими рішеннями в адміністративних справах встановлені систематичні факти протиправних дій посадовців ГУПФУ в Одеській області щодо не перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , суд вважає необґрунтованими та безпідставними, що здійснені з невірним тлумачення норм законодавства.

Вказані позивачем обставини не є прямою та беззаперечною підставою для призначення та проведення службового розслідування, а також для притягнення посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до відповідальності.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Тобто, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Крім того, встановлений Кабінетом Міністрів України порядок проведення перерахунку пенсій (постанова від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»), призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», був обов`язковим для виконання органами державної влади.

Суд також враховує, що умовою для звернення особи до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб таких органів є наявність у позивача суб`єктивного переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

В свою чергу, порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею такого права, що унеможливлює одержання особою того, на що вона може розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Тобто, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків такої особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

При цьому, виходячи з наведених вище положень законодавства, особа-позивач на власний розсуд визначає, чи порушені її права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, задоволення відповідних позовних вимог особи можливе лише в разі наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, при цьому така зміна відбувається з порушенням критеріїв правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, встановлених КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Під час розгляду справи позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви від 24.11.2021 року та скарги від 14.12.2021 року.

За таких обставин, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду по суті його звернень не ґрунтуються на законі, оскільки ці звернення були розглянуті в порядку та у строк, передбачений Законом України «Про звернення громадян», позивачу повідомлено про виконання судових рішень, про виплату коштів, нарахованих на виконання судових рішень, підстав для нарахування компенсації тощо.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Таким чином, відсутні підстави зобов`язувати відповідача вчинити певні дії щодо розгляду заяви від 24.11.2021 року та скарги від 14.12.2021 року позивача відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Суд звертає увагу, що гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд зазначає, що за результатами розгляду справи фактів порушення прав позивача з боку відповідача не доведено.

З урахуванням зазначеного, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги не належать до задоволення.

Згідно з ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки суд прийшов до висновку, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача 10000 гривень моральної шкоди та 7401,60 грн. матеріальної шкоди.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже, згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами з посиланнями на відповідні положення законодавства про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з вимогами ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Пенсійного фонду України (вул. Бастіонна, 9, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 00035323) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко