Справа № 140/5448/22
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року ЛуцькСправа № 140/5448/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Другий ВДВС у м. Луцьку) про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.2015 постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі - Другий ВДВС Луцького МУЮ) ВП №487733103 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №161/4123/14-ц, виданого 22.09.22014 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь АТ «Укрсиббанк» 438714,20 грн.

В межах виконавчого провадження №48733103 було винесено постанову про відрахування боргу з зарплати (пенсії) боржника від 15.09.2015, якою постановлено проводити відрахування з заробітної плати ОСОБА_1 в користь АТ «Укрсиббанк» 438714,20 грн. та стягнути з боржника виконавчий збір в сумі 43871,42 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 125,00 грн.

03.08.2022 позивачу стало відомо, що 21.07.2022 головний державний виконавець Другого ВДВС у м. Луцьку Арсенюк О.В. винесла постанову ВП №48733103 про стягнення виконавчого збору, якою стягнула з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 4504,26 доларів США + 182,75 грн.

Позивач постанову про стягнення виконавчого збору від 21.07.2022 ВП №48733103 вважає протиправною з тих підстав, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII (далі - Закон № 2475-VIII) зміни до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) погіршили становище боржника, а виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, у відповідача були відсутні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору.

Крім того, виконавчий збір в сумі 4504,26 доларів США є явно неспівмірним з діями, вчиненими державною виконавчою службою, при тому, що розмір заборгованості, яку стягував відповідач, було встановлено на рівні 438714,20 грн. протягом усього періоду існування виконавчого провадження.

Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 21.07.2022, винесену головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку Арсенюк О.В. у виконавчому провадженні №48733103.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.09.2022 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справі призначено судове засідання на 11:00 15.09.2022 (а. с. 22).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 13.09.2022 №55593 (а. с. 25-28) представник відповідача Арсенюк О.В. позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваної постанови та правильності обчислення розміру виконавчого збору (а. с. 25-28).

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кушнірук А.В. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Арсенюк О.В. у тому ж судовому засіданні позов не визнала з підстав правомірності оскаржуваної постанови.

В подальшому, після оголошення перерви в судовому засіданні, на підставі частини третьої статті 268 КАС України, суд ухвалив розгляд справи проводити в порядку письмового провадження (а. с. 54).

Дослідивши письмові докази (в т. ч. матеріали виконавчого провадження №487733103) та письмові пояснення, викладені у завах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 22.09.2014 Луцький міськрайонний суд Волинської області у цивільній справі №161/4123/14-ц видав виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 06.11.2007 в розмірі 45042 долара США 65 центів, що у гривневому еквіваленті становить 436886,70 грн., та про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» з кожного по 1827,50 грн. судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (а. с. 49-50).

Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції та постановою державного виконавця вказаного відділу Зубка О.О. від 28.07.2015 ВП №46954703 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22.09.2014 Луцьким міськрайонним судом про стягнення солідарно боргу в сумі 438714,20 грн. (а. с. 46), виконавчий лист було направлено за належністю до Другого ВДВС Луцького МУЮ листом від 28.07.2015 №1470/06 (а. с. 45).

Постановою державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ Іщенко Г.С. від 15.09.2015 ВП №487733103 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №161/4123/14-ц, виданого 22.09.22014 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь АТ «Укрсиббанк» 438714,20 грн. (а. с. 44).

З матеріалів виконавчого провадження №487733103 вбачається, що постановою державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ Іщенко Г.С. про відрахування боргу з зарплати (пенсії) боржника від 15.09.2015 зобов`язано головного бухгалтера ПП ОСОБА_3 проводити відрахування з заробітної плати ОСОБА_1 в користь АТ «Укрсиббанк» 438714,20 грн. та стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 43871,42 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 125,00 грн. (а. с. 42). Крім того, постановою головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька Арсенюк О.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.08.2019 ВП №48733103 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ПП ОСОБА_3 , постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства заборгованості за кредитним договором у розмірі 438714,20 грн., 43871,42 грн. виконавчого збору та 269,00 грн. витрат виконавчого провадження у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 482854,62 грн. (а. с. 41).

18.07.2021 до Другого ВДВС у м. Луцьку надійшла заява представника стягувача АТ «УКРСИББАНК» про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 статті 37 Закону № 1404-VIII (а. с. 40).

Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС у м. Луцьку Арсенюк О.В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.07.2022 ВП № 48733103 виконавчий лист №161/4123/14-ц, виданий 22.09.2014 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» 438714,20 грн. на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, повернуто стягувачу, при цьому, у вказаній постанові зазначено, що стягнуто 3172,25 грн. заборгованості на користь стягувача та 322,25 грн. виконавчого збору (а. с. 39).

21.07.2022 головний державний виконавець Другого ВДВС у м. Луцьку Арсенюк О.В. винесла постанову ВП №48733103 про стягнення виконавчого збору, згідно з якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 4504,26 доларів США + 182,75 грн. (а. с. 30), та постановою цього ж державного виконавця відкрито виконавче провадження № 69478429 з виконання постанови №48733103, виданої 21.07.2022 Другим ВДВС у м. Луцьку про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 4504,26 доларів США та 182,75 грн. (а. с. 29).

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що оскаржувану постанову від 21.07.2022 про стягнення виконавчого збору позивач отримав 03.08.2022, про що надано поштовий конверт (а. с. 7), а позовну заяву було скеровано до суду поштовим зв`язком 11.08.2022 (а. с. 11), тому суд дійшов висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 382/389/17).

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частин першої, третьої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (чинний на момент відкриття виконавчого провадження №48733103; далі - Закон №606-XIV) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

05.10.2016 набрав чинності Закон № 1404-VIII.

За приписами частини п`ятої статі 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII (в первісній редакції) було передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII (зі змінами, внесеними Законом № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VIII).

Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно із частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд звертає увагу, що спірне виконавче провадження №48733103 було відкрито 15.09.2015, тобто за правилами Закону №606-XIV.

При цьому, з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження (15.09.2015) до прийняття постанови про стягнення виконавчого збору (21.07.2022) змінювалось законодавство, відповідно до якого здійснювався обрахунок виконавчого збору.

За подібної ситуації Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі № 300/3260/20 звернув увагу, з-поміж іншого, на те, що відповідно до частини першої статті 28 Закону №606-XIV розмір виконавчого збору (у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону №606-XIV для самостійного його виконання) становив 10 відсотків від суми, що підлягала стягненню (якщо йдеться про вимоги майнового характеру). Відповідно у цьому випадку (тобто коли виконавче провадження відкрито за правилами Закону №606-XIV) розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, потрібно визначати за правилами статті 28 Закону №606-XIV (чинного на той час).

Буквальний аналіз положень статті 27 Закону № 1404-VIII у зіставленні з частиною першою статті 28 Закону №606-XIV у вимірі обставин цієї справи дає підстави для висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу (зокрема без реального його повного виконання) не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом.

Тобто, в цій справі законом, який діяв на час відкриття виконавчого провадження, є Закон №606-XIV, а з уваги на зміст його статті 28 (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Аналогічна правова позиція міститься також в постановах Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №400/5321/20, від 19.01.2022 у справі №640/7697/21, від 23.06.2022 у справі №640/9792/20, від 11.08.2022 у справі №640/23271/21.

Крім того, стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №360/3324/19).

Суд відхиляє доводи позивача про те, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості, оскільки відповідно до статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Суд також дійшов висновку про незастосовність до обставин цієї справи правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18 (про необхідність врахування вказаної правової позиції при вирішенні цієї справи вказує позивач у тексті позовної заяви), оскільки її ухвалено за інших фактологічних умов і нормативного регулювання.

Отже, суд дійшов висновку про те, що розмір виконавчого збору у даному випадку повинен визначатися відповідно до статті 28 Закону №606-XIV (чинного на момент відкриття виконавчого провадження №48733103) та становити 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

При вирішенні питання щодо правильності обчислення розміру виконавчого збору, суд виходить з такого.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Закону №606-XIV (чинного на момент відкриття виконавчого провадження №48733103) кошти виконавчого збору, стягнуті при виконанні рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті реалізуються, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України.

Згідно із частиною четвертою статті 49 Закону №1404-VIII кошти виконавчого збору, стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2632/5; далі - Інструкція №512/5), передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Суд враховує, що 22.09.2014 Луцький міськрайонний суд Волинської області у цивільній справі №161/4123/14-ц видав виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 06.11.2007 в розмірі 45042 долара США 65 центів, що у гривневому еквіваленті становить 436886,70 грн., та про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» з кожного по 1827,50 грн. судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (а. с. 49-50).

Тобто, зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Проте, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням (вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц).

Разом з тим, як Законом №606-XIV (чинним на момент відкриття виконавчого провадження №48733103), так і чинним Законом №1404-VIII чітко передбачено, що кошти виконавчого збору до Державного бюджету України зараховуються лише у гривнях, навіть якщо кошти виконавчого збору були стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті (в такому випадку кошти в іноземній валюті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цієї операції цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України).

Крім того, за змістом норм Закону №606-XIV (чинного на момент відкриття виконавчого провадження №48733103), чинного Закону №1404-VIII та Інструкції №512/5 передбачено одноразове визначення розміру виконавчого збору у постанові про стягнення виконавчого збору.

Суд звертає увагу, що до винесення оскаржуваної постанови від 21.07.2022 у виконавчому провадженні №48733103 не було винесено іншої постанови у вигляді окремого документу про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору.

В той же час, у постанові про відрахування боргу з зарплати (пенсії) боржника від 15.09.2015 ВП №48733103 (а. с. 42) та у постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.08.2019 ВП №48733103 (а. с. 41) державними виконавцями було визначено конкретний розмір виконавчого збору, що підлягав стягненню з боржника ОСОБА_1 , та становив 43871,42 грн.

На думку суду, оскільки розмір виконавчого збору був визначений у постановах про відрахування боргу з зарплати (пенсії) боржника від 15.09.2015 ВП №48733103 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.08.2019 ВП №48733103 на рівні 43871,42 грн., тому визначення іншого розміру виконавчого збору (4504,26 доларів США + 182,75 грн.) в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору від 21.07.2022 ВП №48733103 (що до того ж, з урахуванням зміни офіційного курсу валюти, призвело до значного підвищення розміру виконавчого збору у гривневому еквіваленті та погіршення становища боржника ) є безпідставним.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що при обчисленні розміру виконавчого збору згідно із оскаржуваною постановою не було враховано того, що у виконавчому провадженні №48733103 з боржника ОСОБА_1 було стягнуто 322,25 грн. виконавчого збору, про що вказано у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.07.2022 ВП №48733103 (а. с. 29).

З наведених підстав суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 21.07.2022 ВП №48733103 прийнята з порушенням вимог статті 27 Закону № 1404-VIII в частині визначення розміру виконавчого збору (зокрема, при обчисленні розміру виконавчого збору не було враховано, що розмір виконавчого збору був уже визначений у постановах про відрахування боргу з зарплати (пенсії) боржника від 15.09.2015 ВП №48733103 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.08.2019 ВП №48733103 на рівні 43871,42 грн., а у виконавчому провадженні №48733103 з боржника ОСОБА_1 було стягнуто 322,25 грн. виконавчого збору), у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення частково шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправною та скасування вказаної постанови в частині визначення розміру виконавчого збору та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (тобто, про визнання протиправною та скасування вказаної постанови повністю).

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, у зв`язку із частковим задоволення позову, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 824,50 грн., який був сплачений квитанцією від 30.08.2022 № (а. с. 19, 21).

Керуючись статтями 229, 243 - 246, 268, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В. про стягнення виконавчого збору від 21 липня 2022 року ВП № 48733103 в частині визначення розміру виконавчого збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 27-а, ідентифікаційний код 35041370) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 824 гривні 50 копійок (вісімсот двадцять чотири гривні п`ятдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М.Валюх