Справа № 160/1976/22
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2022 року Справа № 160/1976/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю " Промислова компанія "ДТЗ" до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товару,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ДТЗ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпровської митниці, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару № UA110150/2021/000149/1 від 03.08.2021р;
- визнати протиправним та скасувати Рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару № UA110150/2021/000166/1 від 02.09.2021р.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на ті обставини, що під час декларування товару, який надійшов на виконання контракту, укладеного між ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ» і контрагентом загальна вартість товару була визначена підприємством в митних деклараціях за основним методом, тобто за ціною контракту. На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення до митного органу були надані усі наявні документи у відповідності до положень ст. 53 Митного кодексу України. Проте, відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів, згідно яких митний орган здійснив коригування митної вартості задекларованих товарів. Позивач вважає, що оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та такими, що підлягають скасуванню судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.02.2022 року відкрито провадження у справі №160/1976/22 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
22.03.2022 від Дніпровської митниці до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності.
Стосовно ЕМД від 02.08.2021 №UA 110150/2021/012407.
В силу вимог п. 2 ст. 53 МК України позивачем не надано до митного оформлення в підтвердження митної вартості товару банківські платіжні документи, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Позивачем не надано декларації країни відправлення.
Стосовно ЕМД від 01.09.2021 №UA 110150/2021/014440.
Відповідно до п. 4.2. контракту від 15.09.2019 №НW/3 у ціну товару включена виключно вартість пакування та маркування.
Надані до митного оформлення комерційні документи (специфікація, інвойс) не мітять інформації стосовно вартості послуг навантаження чи включення вказаних витрат до ціни товару.
До митного оформлення не надано митної декларації країни відправлення та банківських документів в підтвердження оплати товару.
Прайс-лист та комерційна пропозиція компанії -контрагента позивача містять цінову інформацію виключно на товари, які декларуються за ЕМД від 01.09.2021 №UA 110150/2021/014440 і не містять відомості щодо торгівельної марки.
Митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58-63 МК України. У відповідності до п. 3 ст. 337 МК України проведено контроль співставлення -автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданої для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних ресурсах митних органів.
Митна вартість визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості 2-r резервним методом відповідно до положень ст. 64 МК України та ґрунтується на вартості товару, митна вартість яких вже визнана митними органами.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ДТЗ» (Покупець) і CHONGQING HWASDAN MACHINERY MANUFACTURING CO, LTD, Китай (Продавець) 15.09.2019 укладено зовнішньоекономічний контракт №HW/3, за яким Продавець передає, а Покупець купує товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною цього контракту.
Відповідно до п. 3.1. контракту поставки здійснюються на умовах згідно правил ІНКОТЕРМС за редакцією 2010 року, які мають обов`язковий характер для Сторін у рамках цього Контракту. Конкретні умови поставки партії товару, реквізити вантажоодержувача, а також строки поставки зазначаються в Специфікації (Додатку) до цього Контракту. Сторони мають право після підписання Специфікації змінити умови поставки, зазначені в ній, шляхом підписання додаткової угоди. У разі використання правил Інкотермс FOB (вільно на борту) у порту відвантаження продавець зобов`язаний за свій рахунок здійснити завантаження товару на борт зазначеного покупцем судна в узгоджену дату або в межах обумовленого терміну в названому порту відвантаження відповідно до звичаїв порту, а також виконати митні формальності, необхідні для вивозу. Покупець повинен за свій рахунок зафрахтувати судно і своєчасно сповістити продавця про терміни, умови та місце навантаження, назву, часу прибуття судна. Ціна FOB (FOB price) означає, що контрактна ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.
В пунктах 4.1.-4.3. контракту погоджено, що ціна на товар визначається Покупцем і Продавцем шляхом переговорів і вказується в Специфікаціях (Додатках) до цього контракту. За домовленістю сторін , у разі несвоєчасної оплати товару, ціна товару може змінюватись після здійснення поставки. Зміна ціни оформлюється додатковою угодою після чого Продавець повинен надати Покупцю коригуючу Специфікацію та інвойс. У ціну товару включена вартість упаковки і маркування. Загальна сума контракту 4 500 000,00 USD.
До контракту сторонами укладено Специфікації (Додатки) № НW2021-1 від 30.11.2020, №НW2021-1 D від 18.01.2021, №НW2021-1D-z від 18.01.2021, №НW2021-1С від 20.01.2021, №НW2021-1С- z від 20.01.2021, №НW2021-1Е від 25.01.2021, №НW2021-1Е-z від 25.01.2021, №НW2021-2-z від 01.03.2021, №НW2021-3 від 29.03.2021 на поставку тракторів, мотоблоків, фрези до мотоблоків та запчастин до сільськогосподарської техніки.
З метою митного оформлення товару 02.08.2021 підприємством до митного органу подано електронну митну декларацію № UA110150/2021/012407.
Митна вартість товару була визначена підприємством відповідно до ст.ст. 57,58 Митного кодексу України за основним методом, а саме: за ціною, що передбачена контрактом.
На підтвердження обгрунтованості заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення позивачем також надані відповідачу документи, що заявлені у митній декларації, а саме:
-декларація митної вартості;
-зовнішньоекономічний контракт №НW/3 від 15.09.2019;
-специфікація до контракту №НW2021-1 від 30.11.2020, за якою задекларовані товари в ЕМД);
-специфікація до контракту №НW2021-3 від 29.03.2021, за якою задекларовані товари в ЕМД);
-пакувальний лист (PACKING LIST) від 14.04.2021;
-рахунок-фактура (INVOICE) № НW2021-1Е від 23.04.2021;
-коносамент (BILL OF LADING) MEDUC6814700 від 30.04.2021;
-автотранспортна накладна (ROAD consignment note) №1618 від 30.07.2021;
-автотранспортна накладна (ROAD consignment note) №1618/1 від 30.07.2021;
-сертифікат про походження товару форми А (CERTIFIKATE OF ORIGIN FORM A (GSP));
-банківський платіжний документ, що стосується товару (заява про купівлю іноземної валюти) №316 від 22.01.2021;
- банківський платіжний документ, що стосується товару (заява про купівлю іноземної валюти) №680 від 02.07.2021;
- банківський платіжний документ, що стосується товару (заява про купівлю іноземної валюти) №683 від 02.07.2021;
-банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжне доручення) №272 від 25.01.2021;
-банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжне доручення) №559 від 02.07.2021;
-доповнення до зовнішньоекономічного договору, контракту №НW2021-1С від 20.01.2021;
--доповнення до зовнішньоекономічного договору, контракту №НW2021-1D від 18.01.2021;
--доповнення до зовнішньоекономічного договору, контракту №НW2021-1Е від 25.01.2021;
--доповнення до зовнішньоекономічного договору, контракту -додаткова угода №11 від 14.04.2021;
-інші некласифіковані документи -технічні характеристики від 30.11.2020.
Додатково на вимогу митниці підприємство листом №308/1 від 03.08.2021 надало митному органу комерційну пропозицію і прайс-лист та повідомило про надання всіх наявних документів, які підтверджують вартість товарів і містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 52 МК України позивач задекларував зазначену партію товару, а митниця випустила її у вільний обіг за ЕМД №UA110150/2021/012497 від 03.08.2021.
Загальна різниця митних платежів (ПДВ, ввізне мито) від митної вартості, визначеної підприємством і скоригованої митницею склала 423102,19 грн.
Для митного оформлення товару поставленого на виконання вищезазначеного контракту підприємством також 01.09.2021 було подано до митного органу електронну митну декларацію № UA110150/2021/014440.
Перелік товару №№1-4 наведений у графі 31 ЕМД.
На підтвердження вартості товару за основним методом підприємством були надані наступні документи:
-декларація митної вартості;
-зовнішньоекономічний контракт №НW/3 від 15.09.2019;
-специфікація до контракту №НW2021-1D-z від 18.01.2021;
-специфікація до контракту №НW2021-1C-z від 20.01.2021;
-специфікація до контракту №НW2021-1Е-z від 25.01.2021;
-специфікація до контракту №НW2021-2-z від 01.03.2021;
-рахунок-фактура №НW2021-1С від 14.04.2021;
-рахунок-фактура №НW2021-1 D від 20.04.2021;
-рахунок-фактура №НW2021-1 Е від 23.04.2021;
-рахунок-фактура №НW2021-2 від 10.05.2021;
-пакувальні листи (4 шт);
-коносамент №МЕDUC6814700 від 30.04.2021;
-коносамент № МЕDUC6791130 від 29.04.2021;
-коносамент №ZIMUOCQ86061200 від 14.04.2021.
На вимогу митниці підприємство листом №748/1 від 02.09.2021 надало митному органу додаткові угоди №№3-6, комерційну пропозицію і прайс -лист та повідомило про надання всіх наявних документів, які підтверджують вартість товарів і містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 52 МК України позивач задекларував зазначену партію товару, а митниця випустила її у вільний обіг за ЕМД №UA110150/2021/014560 від 03.09.2021.
Під час перевірки декларацій митницею було встановлено, що загальна фактурна вартість оцінюваних товарів відповідно до гр.22 ЕМД не підтверджується відомостями у специфікаціях і інвойсах. Підприємством не надано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару.
Митницею було зазначено, що поставка оцінюваного товару здійснюється на комерційних умовах поставки CFR-Одеса, згідно Інкотермс. Відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів (Інкотермс 2010) за терміном CFR, продавець повинен доставити товар на борт судна в названому порту відвантаження. Водночас, відповідно до п. 4.2. контракту від 15.09.2019 №НW/3 у ціну товару включена виключно вартість пакування та маркування. Надані до митного оформлення комерційні документи (специфікація, інвойс) не містить інформації стосовно вартості послуг навантаження чи включення витрат до ціни товару.
Підставою для коригування було також відсутність митної декларації країни відправлення.
Вважаючи вищезазначені рішення про коригування митної вартості протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 382 Господарського кодексу України суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" та іншими законами.
Законом України Про зовнішньоекономічну діяльність №959-XII від 16.04.1991 передбачено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом III Митного кодексу України (надалі МК України) і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.
Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості з точки зору її повноти і прав (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Згідно з статтею VII ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як передбачено ч.1 ст.50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
У ч. 1 та ч. 2 ст. 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).
Суд зазначає, що ч. 2 ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п. 2 ч. 5 ст. 54 МК України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
У відповідності до ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

У відповідності до ч.1 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з ч. ч. 2-8 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною 7 статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

При розгляді наданих позивачем документів на підтвердження митної вартості поставлених товарів відповідачем не враховано додаткову угоду №11 до контракту, якою специфікацію №HW2021-1 викладено в новій редакції, передбачено окрему поставку частини товарів за умовами FOB та окрему - CFR , а також змінено загальну суму вартості товарів та умови оплати партій товарів.

За вищенаведеними інвойсами вже був оформлений товар, а саме за ЕМД № UA110150/2021/010824 на 160540,50 дол .США, №UA110150/2021/011187 на 43290 дол. США, №UA110150/2021/012497 на 66275,20 дол. США.

Щодо зауважень у рішенні №UA110150/2021/000149/1, суд враховуючи вищевказані обставини зазначає, що за інвойсом №НW2021-1Е від 23.04.2021 на суму 68246,75 дол. США на адресу позивача була відвантажена частина товару за Специфікацією №НW2021-1 в редакції Додаткової угоди №11 і за Специфікацією №НW2021-3.

Так, за Специфікацією №НW2021-1 було поставлено: мотоблок ДТЗ (розібраний, без фрез) -308 шт., мотоблок ДТЗ 570БН (розібраний, без фрез) 140 шт., фреза мотоблоку 6 секцій 24 ножі -448 шт. на загальну суму 49627,20 дол. США.

За Специфікацією №НW2021-3: мотоблок ДТЗ 512 ДН (розібраний, без фрез) -80 шт., фреза мотоблоку 10 секцій 40 ножів -80 шт. на загальну суму 16648 дол. США.

З Додаткової угоди №11 вбачається, що оплата за Специфікацією №НW2021-1 113709,66 дол. США здійснюється протягом 90 днів від дати підписання специфікації, а 163522,34 дол. США протягом 90 днів від фактичної поставки товарів, що не відповідає зауважень відповідача, який зазначає про 100% передоплату.

У випадку рішення №UA110150/2021/000166/1, то за митною декларацією № UA110150/2021/014440 був задекларований залишок товарів.

Стосовно зауважень митниці щодо відсутності інформації по вартості послуг навантаження і включення їх до ціни товару.

За п. 3.1.2 контракту у разі використання правил Інкотермс CFR (вартість та фрахт-порт призначення) продавець зобов`язаний за свій рахунок здійснити завантаження товару на борт, укласти договір фрахту та доставити вантаж у порт призначення. Ціна CFR означає, що контрактна ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних митних зборів, а також вартості доставки (фррахту) до порту призначення, без розвантаження в порту.

Відповідно до «Інкотермс 2010», CFR стандартизовані умови постачання за Інкотермс, за якими продавець зобов`язаний своїм коштом доставити товар у порт відвантаження, завантажити його на судно і сплатити фрахт для доставки товару в зазначений порт призначення. У разі міжнародних перевезень за умовами CFR на продавця покладається також обов`язок митного оформлення товару для експорту.

Отже, продавець зобов`язаний здійснити завантаження товару на борт виконати перевезення товару до порту призначення.

Відтак, витрати з навантаження , позивачем понесені не були.

Окрім цього, відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості (ДМВ), затверджених наказом Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за №984/21296, у гр. 20 підлягають відображенню витрати на транспортування до місця доставки, у гр. 21 підлягають відображенню витрати навантаження, вивантаження та обробку товарів - тільки якщо всі ці витрати (транспортування, навантаження, вивантаження) відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(a) ДМВ).

Відомості графи 20 кожної з поданих до митного органу декларацій митної вартості до ЕМД витрати на транспортування до місця доставки по товару №№, як і відомості графи 21 витрати на навантаження, вивантаження та обробку №№ містять числове позначення: 0,00 грн.

Отже, відсутність числових даних у графах 20 і 21 ДМВ позивача додатково свідчить про те, що відповідні витрати враховані Постачальником саме у ціні товару.

Також слід зазначити, що виходячи з умов зовнішньоекономічного контракту, продавець не вимагав у покупця обов`язку відшкодування витрат по застосованим сторонами умовам поставки (зокрема, витрат на навантаження, тощо). Відсутність такої вимоги, на думку суду, свідчить про те, що відповідні витрати були враховані продавцем у ціні товару.

В спростування доводів відповідача про відсутність банківських докуменів з оплати товару, суд зазначає, що оплата за митною декларацією №UA110150/2021/012407 підтверджується копією платіжного доручення №272, яким перераховано 160156,00 грн., з яких 113709,66 дол. США за товар, що поставляється за Специфікацією №НW2021-1 від 30.11.2020. Підтвердженням також служить копія заяви на купівлю валюти №316 від 22.01.2021.

Платіжним дорученням №559 від 02.07.2021 продавцю перераховано 178424,50 дол. США, з яких 169052,34 дол. США за товар по Специфікації №НW2021-1, що підтверджується заявами на купівлю валюти №680 і №683 від 02.07.2021.

Вказані платіжні документи підтверджують повну оплату товару за Специфікацією №НW2021-1 на суму 282762 дол. США.

За Специфікацією № НW2021-3 від 29.03.2021 строк оплати на день декларування не сплинув. На підтвердження оплати позивачем надано копію платіжного доручення №699 від 14.09.2021 і заявку на купівлю іноземної валюти №871 від 13.09.2021.

Не надання платіжних документів по декларації №UA110150/2021/014440 пояснюється тими обставинами, що до митного органу були надані додаткові угоди №3 від 10.07.2021, №4 від 22.07.2021, №5 від 26.07.2021 і №6 від 12.08.202, яким продовжено термін оплати коштів за поставлений товар по Специфкаціям №№ НW2021-1С-z, № НW2021-1Е- z, НW2021-1D-z, НW2021-2-z до 245 днів з моменту поставки товарів. Тобто на день декларування банківські документи не могли бути надані, оскільки строк сплати коштів ще не настав.

В подальшому оплата за Специфікаціями №№ НW2021-1С-z, № НW2021-1Е- z, НW2021-1D-z, НW2021-2-z підтверджується копіями платіжного доручення №699 від 14.09.2021 і заявки на купівлю іноземної валюти №872 від 13.09.2021.

Підставою для прийняття спірних рішень стало також ненадання позивачем митної декларації країни відправлення.

Пунктом 3.6. контракту сторонами погоджено, що протягом 10-ти календарних днів з моменту відвантаження кожної партії товару Продавець зобов`язаний вислати на юридичну адресу Покупця, вказану у п. 11.2 контракту оригінали наступних документів англійською мовою: рахунок-фактуру (інвойс) на заявлену партію товару з підписом (підпис не є обов`язковим) і печаткою Продавця (3 оригінали), морський коносамент (3 оригінали) або релекс релиз, пакувальний лист з підписом (підпис не є обов`язковим) і печаткою Продавця (3 оригінали).

Зі змісту вказаного пункту не вбачається надання для підтвердження поставки товару митної декларації країни відправлення, а отже у підприємства відсутнє право вимагати даний документ, який не передбачений умовами контракту. Не передбачено надання цього документа і умовами митного законодавства України.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 19.03.2019 у справі №810/4116/17, в якій зазначено: «… ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару».

Крім того, окремою підставою для прийняття рішення №UA110150/2021/000166/1 від 02.09.2021 було відсутність інформації про торгівельну марку у прайс-листі від 01.01.2021 і комерційній пропозиції від 15.01.2021

Натомість відсутність такої інформації не є розбіжностями у митній вартості товарів, і відповідно не є підставою для коригування митної вартості товару. Більше того, інформація про торгівельну марку жодним чином не впливає на складову митної вартості товарів, оскільки не стосується числових значень.

З огляду на викладене, доводи, які зазначені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості товарів, не є підставою для коригування митної вартості товарів, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки.

Одночасно з цим, суд зауважує, що відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Натомість, надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Щодо посилання відповідача на те, що декларантом неподані усі необхідні документи, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 53 Митного кодексу України, декларант на вимогу митниці надає всі наявні у нього документи.

Відповідно до ч.1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації, про що вказано в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 по справі № 826/18258/13-а.

Суд також звертає увагу на те, що у ч. 6 ст. 54 МК України встановлено правило, за яким митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: для підтвердження митної вартості товару.

На підставі аналізу наведених норм, суд вважає за необхідне зазначити, що законом чітко встановлено умови, за наявності яких у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, відповідачем не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема, не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено, чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення цих складових.

Згідно з положеннями ст. 6 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Відповідно до ч.1 ст.6 ГК України, загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Згідно з положеннями ст. ст. 179, 189, 190 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

Отже, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Так, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не спростовані відповідачем.

Також судом враховано те, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів жодним чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не є достатньою підставою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. У зв`язку з цим неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема, з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень та здійснення коригування митної вартості.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності оскаржених рішень про коригування митної вартості товарів.

Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені платіжним дорученням №2024 від 27.01.2022 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7210,65 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці.

Керуючись ст. ст.139, 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ДТЗ» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товару задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару № UA110150/2021/000149/1 від 03.08.2021р.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару № UA110150/2021/000166/1 від 02.09.2021р.

Стягнути з Дніпровської митниці (вул. Княгині Ольги, б. 22, м. Дніпро, 49038, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ДТЗ» (вул. Надії Алексєєнко, буд. 100, приміщення 1, м. Дніпро, 49000, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 7210,65 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона