Справа № 600/1103/22-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/1103/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач-1), ОСОБА_2 (далі позивач-2) звернулись до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі відповідач або ГУ ПФУ в Чернівецькій області), в якому просять:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з 01.01.2022 року нараховувати та виплачувати пенсію під час перебування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кордоном, а саме на постійному місці проживання у Сполучених Штатах Америки.

1.2. Ухвалою суду від 23.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито по справі спрощене провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивачів

2.1. В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначає, що позивачі по справі, подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 22.04.2021 року отримали позитивне рішення від Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Сполучених Штатів Америки. 12.07.2021 року позивачі звернулися до Відповідача (відділ обслуговування громадян №3 м. Чернівці) з заявою про виплату пенсії за 6 місяців наперед перед виїздом на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки та відповідачем здійснено виплату пенсії по 31.12.2021 року.

2.2. 13 січня 2022 року представник позивачів на підставі належним чином посвідченої довіреності звернувся з письмовою заявою до відповідача про поновлення виплати раніше призначеної позивачам пенсії. Листом відповідача №2400-1808-8/4242 від 31.01.2022 року відмовлено у поновленні виплати пенсії позивачам посилаючись на відсутність угоди між Україною та Сполученими Штатами Америки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, яка б регулювала питання пенсійного забезпечення громадян, які працюють та проживають в США, а також на те, що позивачі не подали заяву особисто. Проте, вважає дії (бездіяльність) відповідача, щодо невиплати пенсії під час перебування позивачів на постійному місці проживання у Сполучених Штатів Америки протиправною.

2.3. Зокрема, вказує, що право громадян України, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат однозначно встановлено рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009г від 07.10.2009 року, яким були визнані неконституційними положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які забороняли виплату пенсій при виїзді на місце постійного проживання за кордон.

2.4. Вважає, що позивачам неправомірно було відмовлено у виплаті пенсії під час перебування за кордоном, оскільки Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" після набрання чинності рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року не передбачено таких підстав для відмови, як проживання за кордоном в Сполучених Штатах Америки та відсутність міждержавного договору щодо пенсійного забезпечення між Україною та США.

2.5. Позивачі проживаючи в Сполучених Штатах Америки, як громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

2.6. Відтак, позивачі мають право на поновлення пенсії незалежно від місця проживання останніх, а тому відповідачем всупереч висновку, викладеного в рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року та рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України", яке є джерелом права, протиправно відмовлено позивачам у виплаті пенсії.

Позиція відповідача

2.7. Згідно поданого до суду відзиву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

2.8. Так вказує, що 13.01.2022 року представник позивачів звернувся до Головного управління про поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ (далі - Закон № 1058-ІV). 31.01.2022 року Головне управління повідомило листом №2400-1808-8/4242 представника позивача, що відповідно до п. 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від. 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 №1566/11846 (далі - Порядок №22-1) особа, яка звертається за пенсією /незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання /реєстрації) та вік).

2.9. Також зазначає, що у свої позовній заяві представник позивача посилається на рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року , яким визнано неконституційними положення Закону № 1058-ІV в частині ст. 49 «Припинення та поновлення виплати пенсії» та другого речення ст. 51 «Виплата пенсії у разі виїзду за кордон», вказане рішення стосується питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і не регулює питання призначення пенсії. Тому Головне управління просить суд не застосовувати та не брати уваги дане рішення Конституційного Суду України, оскільки воно не регулює питання призначення пенсії.

2.10. Таким чином Головне управління правомірно відмовило позивачам у поновлені пенсії за віком, у зв`язку з порушенням Порядку № 22-1 та відсутністю діючої угоди між Україною та Сполученими Штатами Америки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін, судом встановлено, що 12.07.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із заявою про виплату пенсії за 6 місяців наперед перед виїздом на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки та відповідачем здійснено виплату пенсії по 31.12.2021 року.

3.2. 13.01.2022 року представник позивачів звернувся до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із заявою про поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ (далі - Закон № 1058-ІV). Заява обґрунтована тим, що рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

3.3. У відповідь на звернення представника позивачів ГУ ПФУ в Чернівецькій області листом від 31.01.2022 року №2400-1808-8/4242 повідомило, що угода між Україною та Сполученими Штатами Америки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, яка б регулювала питання пенсійного забезпечення громадян України, які працюють та проживають в Сполучених Штатах Америки, відсутня. Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 по справі №1- 32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Водночас привернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору. Подальший порядок виплати пенсій громадянам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено договір в галузі пенсійного забезпечення, чинним законодавством не визначений. Рішення про припинення виплати пенсії прийнято відповідно до норм чинного законодавства. Одночасно повідомлено, що згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Постанова №22-1) заява про поновлення виплати пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України. Подання заяви про поновлення виплати пенсії через довірену особу, поштою або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України Постановою №22-1 не передбачено. З огляду на зазначене вище, підстав для поновлення виплати пенсії гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 немає.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Предметом цього позову є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо поновлення позивачам виплати пенсії за віком у зв`язку із припинення їм виплати з підстав виїзду на постійне місця проживання за кордон. А тому суд має надати таким діям відповідача оцінку на предмет відповідності чинним нормативно-правовим актам, через призму верховенства права.

4.2. Конституцією України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

4.3. Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

4.4. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

4.5. Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

4.6. Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

4.7. Згідно із частиною 1 статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

4.8. Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

4.9. Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною 4 статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

4.10. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

4.11. Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

4.12. Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

4.13. Згідно із пунктом 1 частини 1 та частиною 4 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

4.14. Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення тощо) пенсії мають громадяни України та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

4.15. Згідно пункту 2 частини 1 статті 49 Закону Закон № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

4.16. Відповідно до статті 51 Закону №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

4.17. При цьому, суд звертає увагу, що міжнародні договори між Україною та Сполученими Штатами Америки стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

4.18. Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 у справі № 1-32/2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

4.19. Згідно даного рішення Конституційним Судом України констатовано, що оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

4.20. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

4.21. Відтак, з 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

4.22. Враховуючи викладене, суд зазначає, що законами України не передбачено таких підстав для відмови особі, яка офіційно виїхала на постійне місце проживання за кордон, у призначенні пенсії, як відсутність реєстрації в Україні та проживання за кордоном - в країні, з якою відсутній міждержавний договір щодо пенсійного забезпечення.

4.23. Такі висновки суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15, від 19 травня 2015 року у справі №21-168а15, а також Верховного Суду у постановах від 18 вересня 2018 року у справі №522/535/17, від 19 вересня 2018 року у справі №766/1519/17 та від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а, від 01.10.2019 року у справі №804/3646/18.

4.24. Із встановлених судом обставин справи видно, що позивач проживаючи в Сполучених Штатах Америки, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

4.25. Крім цього, відповідно до частин 1, 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

4.26. Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року №3477-IV визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

4.27. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні по справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, зазначив, що право на отримання пенсії, як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

4.28. У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

4.29. Відтак, суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату пенсії за період проживання в Сполучених Штатах Америки, а тому відповідачем всупереч висновків, викладених в рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року та рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пічкур проти України, яке є джерелом права, протиправно відмовлено позивачу у виплаті пенсії.

4.30. При цьому, з огляду на вищезазначене, доводи відповідача про те, що оскільки міжнародні договори між Україною та Сполученими Штатами Америки стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися, а тому відсутні підстави для здійснення позивачу виплати пенсії за час його проживання за кордоном, суд вважає безпідставними.

4.31. Окремо суд звертає увагу на те, що підставою для відмови позивачам у поновленні (призначенні) виплати пенсії слугувало також те, що подання заяви про поновлення виплати пенсії через довірену особу, поштою або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України Постановою №22-1 не передбачено

4.32. Так, на виконання наведеного вище Закону № 1058-IV постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року №21-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №21-1), яким встановлено наступне.

4.33. Згідно із пунктом 1.1 зазначеного Порядку №21-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

4.34. Відповідно до пункту 1.3 наведеного Порядку №21-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

4.35. Згідно пункту 1.9 Порядку №21-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

4.36. Відтак вищенаведені положення Порядку №21-1 щодо можливості подання заяви про призначення пенсії через представника шляхом її надіслання через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або ж поштою, у повній мірі нівелюють та свідчать про необґрунтованість зазначеної підстави для відмови позивачам у поновленні (призначенні) виплати пенсії.

4.37. Суд звертає увагу, що наведені органи Пенсійного фонду України здійснюють свою діяльність як суб`єкти владних повноважень, а отже їх діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування.

4.38. При цьому суд нагадує, що зміст принципу належного урядування передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі Рисовський проти України (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року).

4.39. Вирішуючи цей спір судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, які відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

4.40. Зокрема, суд вважає за необхідне зазначити, що у вказаній постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

4.41. Відтак, враховуючи те, що відповідачем було виплачено позивачам розмір пенсії за шість місяців наперед у зв`язку із переїздом в США на постійне місце проживання наперед (включно по 31.12.2021 року), то цілком доцільною та обґрунтованою є вимога позивачів щодо зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії саме з 01.01.2022 року.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1.Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

5.2. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач, відмовляючи позивачам у призначенні пенсії, діяв не на підставі Конституції та законів України.

5.3. Відтак, з метою надання ефективного захисту порушеному права позивачів, суд з урахуванням положень частини 2 статті 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії.

5.4. Враховуючи те, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивачів, суд приходить до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню з підстав, викладених у його мотивувальній частині.

5.5. При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

6.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 згідно квитанції №31192 від 18.02.2022 року сплачено судовий збір у розмірі 992,40 коп., а також ОСОБА_2 згідно квитанції №31271 від 18.02.2022 року сплачено судовий збір у розмірі 992,40 коп.

6.3. Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь кожного з позивачів судові витрати (судовий збір) у сумі по 992, 40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області поновити з 01.01.2022 року виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №31192 від 18.02.2022 року судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. та на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №31271 від 18.02.2022 року судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач-1 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Позивач-2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, площа Центральна, 3, ).

Суддя О.В. Анісімов