Справа № 761/22500/21
Суддя: Саадулаєв А. І.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/145/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєв А.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Солом`янського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарук Ярослав Павлович (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві, про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до Шевченківського районного суду м. Києва.

Позивач просить суд:

1. Постанову серії та номер: 1К9 від 16 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьої статті 122 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. скасувати та закрити провадження у справі за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП.

2. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 1589,40 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» моральну шкоду в розмірі 17000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року витребувано докази у відповідача-1.

У липні 2022 року від позивача на адресу суду надійшла заява про збільнення позовних вимог, в якій він просив стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки: автомобіль «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований за адресою: вул. Прорізна, 14, м. Київ, не здійснював неможливим рух інших транспортних засобів та не створював перешкоди для руху, як вказано у постанові, тому порушення пункту 15.10 д) ПДР України не було; припаркований транспортний засіб не перешкоджав дорожньому руху, а тому були відсутні підстави для затримання та доставляння автомобіля на спец майданчик; наведені у протоколі відомості не відповідають дійсності, оскільки автомобіль «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 , був припаркований за адресою: вул. Прорізна, 14 в м. Києві, а в протоколі вказано адресу вул. Прорізна, 11, м. Київ. Вважає, що внаслідок складання постанови йому заподіяно збитки, які складаються зі: сплати штрафу у розмірі 340,00 грн. (плата за надання послуг з переказу 34,00 грн.), оплати послуги евакуації в розмірі 1270,00 грн. (плата за надання послуги з переказу 127,00 грн.), оплати вартості зберігання транспортного засобу на спецмайданчику в розмірі 144,00 грн. (плата за надання послуги з переказу 158,40 грн.). Загальний розмір його прямих збитків складає 1929,40 грн.

Крім цього, вважає йому була заподіяна моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, заподіяних йому, як законослухняному громадянину, незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, яку позивач оцінює, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, у 150000,00 грн.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Від представника відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що оскаржувана постанова відповідає вимогам, які визначені КУпАП. Позивачем не надано доказів неправомірної поведінки інспектором, який реалізовував свої повноваження по забезпеченню безпеки дорожнього руху. Позивачем не доведено відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначила, що у зв`язку із тим, що постанова 1КІ від 16.06.2021 року на теперішній час не оскаржена, а тому позивач не має права на відшкодування матеріальної шкоди, його вимоги про стягнення з Державного бюжету України шкоди є передчасними та безпідставними. Зазначила, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 150000,00 грн. є необґрунтованими та недоведеними жодним належним доказом.

У відповідності до ч.8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 16.06.2021 року головним інспектором з паркування Солом`янського районного управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончаруком Я.П. винесено постанову серії 1КІ №, відповідно до якої, ОСОБА_1 , 16.06.2021 року о 12:55 год., залишено транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м.Київ, вул.Прорізна, 11, для стоянки таким чином, що створює перешкоду для руху пішоходів або інших транспортних засобів, чим порушено п.15.10д ПДР та вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

Законність та обґрунтованість самої постанови дій відповідача щодо винесення цієї постанови, а також правомірність евакуації транспортного засобу, є предметом спору в цій справі.

Вимоги пункту 15.10 «д» ПДР України встановлюють, що стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Згідно із положеннями ч.3 ст. 122 КУпАП … порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з розділом 7 Положенням про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 19.11.2018 року №2089 у структурі Департаменту утворюється управління (інспекція) з паркування, положення про яке затверджується наказом Департаменту. У складі управління (інспекції) з паркування Департамент діють інспектори з паркування. Інспектори з паркування управління (інспекції) з паркування. Департаменту для виконання покладених на них завдань мають право: здійснювати фіксацію порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів у режимі фотозйомки, відеозапису (п. 7.1); розглядати справа про адміністративні правопорушення, на розгляд яких їх уповноважено (п. 7.2); складати протоколи про адміністративні правопорушення, виносити постанови про накладання адміністративних стягнень (п. 73.); накладати адміністративні стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису (п. 7.4.); розміщувати на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про накладання адміністративних стягнень або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (п. 7.5.).

Отже, притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема складення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, за порушення законодавства у сфері паркування міста Києва є складовою частиною виконання посадовою особою Інспекції з паркування своїх обов`язків, передбачених Положенням про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 19.11.2018 року №2089.

Згідно з п. 5.3.3. Положення про управління (інспекцію) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого наказом Департаменту від 30.07.2020 № Н-341 керівництво інспекції має право залучати інспекторів з паркування для виконання посадових обов`язків в інших адміністративних районах Києва незалежно від їх територіальної приналежності.

Відповідно до постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (до постанови серії 1КІ №), головним інспектором з паркування Солом`янського районного управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончаруком Я.П. в режимі фото/відеозйомки зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 , 16.06.2021 року, 12:55 год, м.Київ, вул. Прорізна, 11, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 122 КУпАП, п. 15.10д ПДР.

Відповідно до ч.2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення ч.4 ст. 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбаченого статтею 122 КУпАП, у відповідача відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Суб`єктом правопорушення в цій статті в разі вчинення передбачених частинами першою-третьою цієї статті правопорушень, зокрема у виді порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису) (примітка до ст. 122 КУпАП).

Як вбачається із матеріалів справи, спірна постанова складено щодо відповідальної особи, а підстав для звільнення від адміністративної відповідальності за ст. 279-3 матеріали справи не містять.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у несплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу (примітка до ст. 14-2 КУпАП).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.265-4 КУпАП, для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: 2) розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях; в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів; е) ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 метрів від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду; и) розташовано на позначених відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою місцях, призначених для паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома).

В підтвердження чого, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не додав до відзиву належних та допустимими доказів в підтвердження того, що транспортний засіб розміщений як такий, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а тому суд вважає, що дії інспектора щодо тимчасового затримання транспортного засобу є безпідставними та незаконними.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

З огляду на те, що з оскаржуваної постанови не вбачається порушення ОСОБА_1 , як відповідальною особою, п.15.10д ПДР, у зв`язку із чим, не вбачається і вчинення ним правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП за порушення вищевказного пункту ПДР, суд дійшов висновку, що матеріали вказаної адміністративної справи не містять належні докази для притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч.3 ст. 122 КУпАП за порушення п.15.10д ПДР.

Судом встановлено, що складення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, за порушення законодавства у сфері паркування міста Києва є складовою частиною виконання посадовою особою Інспекції з паркування своїх обов`язків, передбачених Положенням про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 19.11.2018 року №2089, також слід зауважити, що відповідачем не доведено правомірність накладення адміністративного стягнення, а тому суд дійшов висновку про безпідставність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача у справі про адміністративне правопорушення серії 1КІ №.

Щодо наявності чи відсутності у відповідача підстав для тимчасового затримання автомобіля, як такого, що був припаркований з порушенням вимог ПДР України, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля-евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 265-2 КУпАП, у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Частиною 4 статті 265-2 КУпАП передбачено, що транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.

Частина 5 статті 265-2 КУпАП визначає, що після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами того, що автомобіль був розміщений з суттєвим перешкоджанням дорожньому руху або так, що створював загрозу безпеці руху, тому суд дійшов переконання, що рішення інспектора з паркування було прийнято безпідставним та незаконним.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з вимогами позовної заяви щодо відсутності підстав для тимчасового затримання транспортного засобу позивача.

Як свідчать матеріали справи, за повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігався на спеціальному майданчику чи стоянці, позивачем було оплачено витрати, пов`язані з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу у розмірі 1414,00 грн. (1270,00 грн. оплата послуги евакуації, 127,00 грн. комісія; 144,00 грн. оплата вартості зберігання транспортного засобу на спец майданчику, 14,40 грн. комісія).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019р. у справі №826/12003/16, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що якщо вимоги про відшкодування шкоди пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то такі вимоги підлягають розгляду за нормами КАС України.

Аналогічних висновків дійшов і Цивільний касаційний суд в постановах у справах №761/10730/18 та №725/5833/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що до матеріальної шкоди, яку просить відшкодувати позивач відносяться витрати за послуги з евакуації в розмірі 1270,00 грн. та 127,00 грн. комісії, які були перераховані позивачем на рахунок ТОВ «Експедиція 777», та витрати за зберігання на спецмайданчику в розмірі 144,00 грн. та 14,40 грн. комісії на рахунок Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Враховуючи зазначене, вказані вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивача понесених витрат завданих протиправним рішенням відповідача-2.

Також, з огляду на те, що судом встановлено протиправність дій відповідача-2 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди щодо суми накладеного штрафу в межах санкції статті, що складає 340,00 грн. та 34,00 грн. комісії.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди 150000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статі 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав відшкодування моральної шкоди здійснюється в обраний спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Як вбачається із змісту позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, позивач заподіяння моральної шкоди обґрунтовує тим, що винесення оскаржуваної постанови відносно нього, а також розгляд даної позовної заяви про оскарження постанови відповідача, негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань. В зв`язку з цим, позивач вважає, що незаконними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 150000,00 грн.

Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним та, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, в сумі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановлено законом. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами: доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд в постанові від 23.10.2019 року у справі №357/10134/17 звертає увагу на приписи ст.251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем вказано відповідача-2 - Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Солом`янського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарук Ярослав Павлович.

Однак, враховуючи висновки Верховного Суду про застосування норми права, викладеними у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17, норми права КАС України свідчать про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, посадові особи відповідного орану діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені цього державного органу. Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог щодо відповідача-2.

За вищевикладених обставин, суд приходить висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні із вказаним позовом було сплачено 454,00 грн. судового збору.

Позовні вимоги задоволені частково, а тому судові витрати потрібно покласти на відповідача-1 пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 122, 255, 258, 265-2, 265-4, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суддя,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії 1КІ № від 16.06.2021 року.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії 1КІ № від 16.06.2021 року.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 1929 (одна тисяча дев`ятсотдвадцять дев`ять) гривень 40 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 227 (двісті двадцять сім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: