Справа № 160/7157/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2022 року Справа № 160/7157/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремлений підрозділ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
05.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просить:
Мотивуючи означені позовні вимоги позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки, відповідачем було помилково визначено суму податкового зобов`язання щодо об`єкту оподаткування - нежитлових приміщень поз. 2, 13 в будівлі комерційного призначення з торговими приміщеннями та автопаркінгом літ. А-7 на І поверсі, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать позивачу, в зв`язку із тим, що загальна площа вищезазначених приміщень складає 15,1 кв.м., а не 637,3 кв.м.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 04.06.2021 року, подав апеляційну скаргу.
За результатами розгляду апеляційної скарги, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2021р. у справі №160/7157/21 скасовано. Справу №160/7157/21 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
22.11.2021 року справа 160/7157/21 надійшла до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Відповідно до відомостей з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.11.2021 року, зазначену вище справу вирішено розподілити та передати судді Захарчук-Борисенко Н.В.
Розпорядженням від 22.11.2021 року № 1123 д Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи, відповідно до підпункту 2.3.51. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 160/7157/21 та передано судді Пруднику С.В.
20.12.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Малишевої Анни Євгеніївни про закриття провадження у справі №160/7157/21 відмовлено.
21.12.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду зупинено провадження у адміністративній справі 160/7157/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремлений підрозділ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення до перегляду судом касаційної інстанції постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 року. Передано адміністративну справу №160/7157/21 до Верховного Суду.
За наслідками розгляду означеної касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 19.07.2022 року касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі №160/7157/21 закрито.
29.07.2022 року справа №160/7157/21 надійшла до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
02.09.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду поновлено провадження в адміністративній справі №160/7157/21 та розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити повністю з огляду на наступне.
З таблиці «Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості», наданої Відповідачем, вбачається, що об`єктом оподаткування за вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням є нежитлове приміщення, що належить позивачу та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 637,3 кв.м.
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, інформацію щодо розміру загальної площі вищезазначеного об`єкту нерухомості відповідач отримав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте ця інформація була помилковою.
З матеріалів справи убачається, що 28.08.2007 року був укладений договір міни між ОСОБА_1 та ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ГРУПА «РАТИБОР», за яким ОСОБА_1 отримав у власність нежитлові приміщення, поз.1,2,4,5,7-11,13, 1/2 частина поз. 3, 1/2 частина поз. ХІ, загальною площею 637,8 кв.м, на І поверсі, 1/2 частина ганку літ.а3, в будівлі комерційного призначення з торговельними приміщеннями та автогіаркінгом літ.А-7, в загальному користуванні літ.а4 І - ганок, що знаходяться в АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу і Шульдіною Т.В. за реєстровим №1378 (витяг з Державного реєстру правочинів №4515798 від 28.08.2007 року) та зареєстрований комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 03.09.2007 року (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15788595, реєстраційний №18822568).
22.10.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 купив нежитлові приміщення, які розташовані за адресою АДРЕСА_2 , які знаходяться в будівлі комерційного призначення з торгівельними приміщеннями та автопаркінгом літ.А-7 нежитлові приміщення: поз.1,4,5,7-11, 1/2 частина поз. 3, 1/2 частина поз. ХІ, загальною площею 622,2 кв. м., на І , поверсі; 1/2 ганку літ.а3, в загальному користуванні ганок літ.а4.
З 22.10.2007 року у власності позивача знаходились нежитлові приміщення поз. 2,13, загальною площею 15,1 кв. м. (розмір загальної площі був зменшений на 0,5 кв. м. за рахунок обшивки гіпсокартоном) на І поверсі, в будівлі комерційного призначення з торговельними приміщеннями та автопаркінгом літ.А-7, в загальному користуванні літ.а4 - ганок, що знаходяться в АДРЕСА_2 .
Проте, в інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа вищезазначених нежитлових приміщень, що належать Позивачу, була вказана 637,3 кв.м., а в технічному описі майна - була вказана загальна площа 15,1 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.05.2020 року №209042369.
Згідно з технічним паспортом від 20 липня 2020 року на групу нежитлових приміщень поз.2, 13 на І поверсі, в будівлі комерційного призначення з торговельними приміщеннями та автопаркінгом літ.А-7, в загальному користуванні літ.а4 - ганок, що знаходяться в АДРЕСА_1 , загальна площа приміщень складає 15,1 кв.м.
24.07.2020 року було внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, згідно якого була виправлена інформація щодо опису об`єкта, а саме, що загальна площа нежитлових приміщень поз.2, 13 в будівлі комерційного призначення з торговими приміщеннями та автопаркінгом літ.А-7 на І поверсі, складає 15,1 кв.м. (витяг і з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №218043356 від 28.07.2020 року).
Позивач вважає, що відповідачем було помилково визначено суму податкового зобов`язання щодо об`єкту оподаткування - нежитлових приміщень поз. 2, 13 в будівлі комерційного призначення з торговими приміщеннями та автопаркінгом літ.А-7 на І поверсі, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать позивачу, в зв`язку із тим, що загальна площа вищезазначених приміщень складає 15,1 кв.м., а не 637,3 кв.м.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно із п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, який набрав чинності з 01.01.2015 року, статтю 266 Податкового кодексу України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.
Відповідно до положень п. п. 266.1.1 п. 266.1, п. п. 266.2.1 п. 266.2, п. п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є, в тому числі, фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, яка обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до п. п. 266.7.1, 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
За приписами п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Порядок обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, який здійснюється контролюючим органом, врегульований підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, відповідно до якого:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів а або б підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів а або б підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту в підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів б і в цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об`єкта житлової нерухомості відомості стосовно пільг, наданих ними відповідно до цього підпункту.
Рішенням Дніпровської міської ради від 15.02.2017 року №12/18 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у 2018 році - 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановлена законом на 1 січня звітного податкового року за 1 кв. м. бази оподаткування.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України станом на 2018 рік», мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2018 року становить 3723 грн.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 ПКУ, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПКУ).

Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України (п.п.266.9.1 п.266.9 ст.266 ПКУ).

Згідно пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПКУ, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Так, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 станом на 15.02.2019 зареєстровано об`єкт нежитлової нерухомості - нежитлові приміщення загальною площею 637,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 . Підстава виникнення права власності - договір міни від 28.08.2007. Дата державної реєстрації: 03.09.2007 року.

Відповідно до вимог Податкового кодексу України, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, позивачу, як власнику вищезазначеного об`єкта оподаткування - нежитлового приміщення винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 11.07.2019 року №00436 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік на суму 23 726,68 грн. Відповідно до пп. 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПКУ, податкове повідомлення-рішення вручено 19.07.2019 року представнику ОСОБА_1 за довіреністю - Мерковичу Д.В.

Згідно із ч.1 ст. 73 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Підпункт 14.1.15 статті 14 ПК України визначає, що будівлі - це земельні поліпшення, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення майна, тварин, рослин, збереження інших матеріальних цінностей, провадження економічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.129 п.14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно вимог законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари; туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; г) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Отже, згідно із пп. е пп. 14.1.129-1 ст.14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.

З аналізу викладеного вбачається, що об`єктом оподаткування згідно із пп. 266.2.1 п. 266.2 ст.266 ПК України є об`єкт житлової та нежитловою нерухомості, в тому числі його частка, а базою оподаткування відповідно до пп. 266.3.1, 266.3.2. п. 266.3 ст. 266 ПК України є загальна площа об`єкта нерухомості.

Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, на момент формування витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 15.02.2019 року та винесення податкового повідомлення-рішення №00436 від 11.07.2019р. загальна площа нежитлових приміщень, за адресою: м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 1а (м. Дніпропетровськ. пр. Карла Маркса, буд. 1А), що підлягає оподаткуванню становила 637,3 кв.м.

Разом з цим, позивачем на підтвердження загальної площі об`єкту нерухомості у розмірі 15,1 кв.м. додано до адміністративного позову наступні документи: копію Технічного паспорту на групу нежитлових приміщень №б/н, нежитлові приміщення поз.2, 13 від 20.07.2020 року, згідно якого, площа нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 становить 15,1 кв.м.; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.07.2020 року, згідно якої, загальна площа нежитлових приміщень поз.2, 13 в будівлі комерційного призначення з торговими приміщеннями та автопарком літ.А-7 на 1 поверсі за адресою: АДРЕСА_2 становить 15,1 кв.м. Дата та час державної реєстрації права власності - 24.07.2020 року.

Тож, означені документи сформовано після винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (11.07.2019 року), таким чином, вони не стосуються податкового періоду - 2018 року. Тобто, такі документи не можуть містити актуальну інформацію про об`єкт оподаткування станом на 2018 рік.

В обґрунтування позову позивач вказує, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 11.07.2019 року № 00436 стали помилкові дані в інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно з яким була виправлена інформація щодо опису об`єкта нерухомості, де зазначено, що загальна площа нежитлових приміщень поз. 2, 13 в будівлі комерційного призначення з торговими приміщеннями та автопаркінгом літ.А-7 на І поверсі, складає 15,1 кв.м, відбулось лише 24.07.2020 року.

Тобто, на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а також в періоди за які здійснено нарахування податкового зобов`язання, позивач був власником нежитлових приміщень, загальною площею саме 637,3 кв.м.

Отже, площа об`єктів нерухомого майна, що належали позивачу є аналогічною площі зазначеній відповідачем в якості бази оподаткування.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем вірно розраховано базу оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

При цьому, суд звертає увагу, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 11.07.2019 року № 00436 вже було предметом розгляду в адміністративній справі №160/340/20.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 року у справі №160/340/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 року в адміністративній справі №160/340/20 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 року в адміністративній справі №160/340/20 залишено без змін.

Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 року по справі № 160/340/20 набрало законної сили 12.10.2020 року.

Отже, суд звертає увагу на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже було вирішено вимогу позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській від 11.07.2019 року № 00436, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 23726,68 грн.

Недопустимість повторного звернення з вимогами, щодо яких є таке, що набрало законної сили судове рішення, обумовлено загальним принципом, визначеним у пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України в якості основної засади судочинства - обов`язковість судового рішення.

Водночас, ухвалюючи дане рішення, суд враховує висновки, викладені в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 року, що спір у межах даної справи та спір у справі №160/340/20 не пов`язані підставами виникнення.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, враховуючи наведене вище, розмір орендної плати за 2018 рік визначено відповідачем вірно, у відповідності до вимог чинного законодавства, тому податкове повідомлення-рішення форми від 11.07.2019 року № 00436 на суму 23726,68 грн.

є правомірним та не підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремлений підрозділ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник