Справа № 620/4618/22
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року м.Чернігів Справа № 620/4618/22

Чернігівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язнання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови включити та виплатити суму заборгованості ОСОБА_1 по невиплаченій пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2017 по 28.09.2018 як таку, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області включити та виплатити суму заборгованості ОСОБА_1 по невиплаченій пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2017 по 28.09.2018 як таку, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 18.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити. Зазначив, що дана справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом позову фактично є вимога про стягнення недоотриманих коштів, набутих в порядку спадкування.

Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 21.05.2022 та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.09.2021 (спадкова справа №46/2021, свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1436).

У відповідності до вищевказаного свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк Донецької області.

Померлий ОСОБА_2 був тимчасово переміщеною особою, що підтверджується довідкою за №7402/200 від 19.04.2016, яка складена про те, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перемістився з тимчасово окупованої території та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» по березень 2017 року включно. На підставі проведеної перевірки фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи згідно пункту 4.2 Порядку від 30.03.2017 скасовано дію довідки про взяття на облік і припинено виплату пенсії з 01.04.2017.

При цьому, у відзиві на позовну заяву зазначено про те, що ОСОБА_2 після припинення виплати пенсії за поновленням її виплати не звертався.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з відкриттям спадкової справи до ГУ ПФУ в Чернігівській області надійшов запит від приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Л.М. Петрушиної (вих. №324/02-14 від 24.05.2020) щодо надання інформації про наявність пенсії, яка підлягає виплаті, належної ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту наданої на означений запит відповіді слідує, що сума недоодержаної пенсії за період з 25.05.2018 по 31.01.2021 ОСОБА_2 складає 506044,19 грн.

На підставі отриманої від пенсійного органу інформації приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Л.М. Петрушиною видано Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.09.2021 (спадкова справа №46/2021, свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1436).

04.02.2022 позивач, в особі адвоката Кардаша В.А. звернулася до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою, в якій просила відповідача повідомити щодо того, з якого часу не виплачувалася пенсія ОСОБА_2 та яка сума заборгованості по пенсії ОСОБА_2 , а також позивач просила пенсійний орган надати роздруківку аналітики нарахувань ОСОБА_2 з 01.01.2017 по 31.01.2021 та у зв`язку з чим включити і виплатити позивачу суму заборгованості по невиплаченій пенсії ОСОБА_2 з моменту припинення виплати пенсії, як таку, що належала пенсіонеру і залишилася недоотриманою, у зв`язку з його смертю.

За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Чернігівській області направило позивачу лист за вих. №4281-2892/А-02/8-2500/22 від 08.06.2022, в якому посилаючись на норми законодавства України пенсійний орган зазначив, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, нараховано і виплачено у жовтні 2021 року недоодержану пенсію ОСОБА_2 за період з 29.09.2018 по 31.01.2021 у сумі 447120,54 грн.

Не погодившись із означеною позицією відповідача, ОСОБА_1 звернулася за захистом своїх прав до суд з означеним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За змістом частини 1 Закону №1058-IV, даним Законом регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За правилами №1058-IV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Положеннями частини 1 статті 47 Закону №1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Нормами пункту 3 частини 1 статті 49 Закону №1058-IV регламентовано, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі смерті пенсіонера.

Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII), суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За положеннями статті 52 Закону №1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

З матеріалів справи встановлено, що позивач зверталася до пенсійного органу із заявою від 30.09.2021 щодо виплати недоодержаної суми пенсії померлого ОСОБА_2 за спірний період.

Водночас сторонами не заперечується, що ГУ ПФУ в Чернігівській області проведено нарахування та виплату позивачу недоодержаної пенсії ОСОБА_2 за період, з 29.09.2018 по 31.01.2021.

Відмовляючи позивачу у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за спірний період, відповідач посилався на вимоги статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» , тобто не більше ніж за три роки до дня звернення, оскільки позивач звернувся із заявою про виплату недоотриманої пенсії 30.09.2021.

Разом з цим, суд зауважує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано роз`яснень, з яких підстав або на підставі яких рішень ОСОБА_2 не здійснювалася виплата пенсії за період з 01.04.2017 по 14.01.2021.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_2 був тимчасово переміщеною особою, що підтверджується довідкою за №7402/200 від 19.04.2016, яка складена про те, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перемістився з тимчасово окупованої території та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

У відповідності до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 21.05.2022 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк Донецької області, згідно додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р , віднесене до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон № 1706-VII) тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Положеннями частин 1 та 3акону №1706-VII визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» передбачено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Відповідно до статті 12 Закон № 1706-VII, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За правилами пункту 7.1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закон №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі статтею 5 Закону №1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Як зазначалося вище, питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058-IV, за правилами якої пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Тобто як підкреслив Верховний Суд у постанові від 12.02.2019 у справі № 243/5451/17, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Однак як свідчить аналіз положень Закону №1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.03.2020 у справі №227/2158/17, від 23.06.2020 у справі №227/4106/17, від 03.09.2020 у справі №360/4335/18.

Рішення про призупинення (припинення) виплати ОСОБА_2 пенсії, із зазначенням підстав визначених частиною 1 статті 49 Закону №1058-IV, відповідачем не приймалося, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про його наявність.

Водночас за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Таким чином відповідач, припиняючи виплату ОСОБА_2 пенсії, без прийняття відповідного рішення та наведення правових підстав передбачених законами України для припинення виплат, порушив право останнього на її отримання.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У вказаному Рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Розглядаючи справу зі схожими правовідносинами (зокрема, справ №360/3875/18), Верховний Суд у постанові від 09.02.2021 дійшов висновку, що відсутність статусу внутрішньо переміщеної особи не може впливати на реалізацію права на пенсійне забезпечення.

Таким чином доводи відповідача щодо неотримання померлим пенсіонером своєї пенсії з власної вини є необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами.

Положеннями частини 2 статті 46 Закону №1058-IV визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що померлий ОСОБА_2 . сав право на отримання пенсії за відповідний період, а припинення виплати відбулося безпідставно не у спосіб, визначений частиною 1 статті 49 Закону №1058-IV, то позивач має право на виплату їй недоодержаної пенсії померлого дідуся за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги фактичні обставини у цій справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи задоволення позову повністю, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 грн.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови включити та виплатити суму заборгованості ОСОБА_1 по невиплаченій пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2017 по 28.09.2018 як таку, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області включити та виплатити суму заборгованості ОСОБА_1 по невиплаченій пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2017 по 28.09.2018 як таку, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83-А, м. Чернігів, 14005, код ЄДРПОУ - 21390940).

Суддя В.В. Падій