Справа № 260/1782/22
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2022 року м. Ужгород№ 260/1782/22
11:30 год

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Шестак Н.В.,

за участю сторін:

позивач: ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився,

представник позивача: Шаранич Сергій Сергійович,

відповідач 1: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції - представники Котубей Олександр Васильович, Ісак Діана Іванівна,

відповідач 2: Департамент патрульної поліції - представники Котубей Олександр Васильович, Ісак Діана Іванівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі адвоката Шаранича Сергія Сергійовича (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Старицького, 32) до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. О. Кошового, 2, ), Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста,3, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 08 вересня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 13 вересня 2022 року.

20 травня 2022 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Шаранича Сергія Сергійовича, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 20 квітня 2022 року №755 о/с по особовому складу про звільнення зі служби в поліції: по управлінню патрульної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0005511) інспектора взводу №1 роти №3 (з обслуговування м. Мукачево) батальйону; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді старшого лейтенанта поліції інспектора взводу №1 роти №3 (з обслуговуванням м. Мукачево) батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області; 3) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

24 травня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у даній адміністративній справі. Зобов`язано ОСОБА_1 надати у судове засідання 21 червня 2022 року оригінал трудової книжки серії НОМЕР_2 . Зобов`язано Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції надати суду до 16 червня 2022 року довідку про доходи (у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100) відносно ОСОБА_1 під час перебування на посаді старшого лейтенанта поліції, інспектора взводу №1 роти №3 (з обслуговуванням м. Мукачево) батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області.

18 серпня 2022 року ухвалою суду поновлено судовий розгляд по даній справі. Повторно витребувано від позивача ОСОБА_1 оригінал трудової книжки.

30 серпня 2022 року представником позивачем подано до суду оригінал трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 .

1. Позиції сторін.

Позивач свої позовні вимоги аргументував тим, що Законом №580-VIII не врегульована процедура та порядок звільнення особи за власним бажанням, зокрема, строки попередження працівником про таке звільнення та строки прийняття відповідного рішення про звільнення. Відповідно до пункту 4 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. За своєю суттю проходження служби в поліції є трудовими відносинами між працівником та роботодавцем на підставі укладеного трудового договору. Правовий аналіз положень статті 38 КЗпП свідчить, що реалізація передбачених цією нормою правовідносин залежить від волевиявлення працівника як щодо ініціювання звільнення з займаної посади шляхом подання заяви про звільнення за власним бажанням, так і щодо вчинення ним дій, які свідчать про його наміри залишитись на роботі після подання такої заяви. Враховуючи положенням статті 38 КЗпП порядок та форми волевиявлення працівника щодо залишення на роботі після подання заяви про звільнення є неконкретизований. Тому, формами такого волевиявлення можуть бути будь-які дії, що свідчать про наміри залишитись на роботі після подання такої заяви, в тому числі і подання відповідної заяви про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням. При цьому, єдиною обов`язковою умовою волевиявлення щодо залишення на роботі після написання заяви про звільнення за власним бажанням є вчинення таких дій (подання відповідної заяви). Звільнення позивача на підставі рапорту про звільнення від 20.04.2022 за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII не відповідає дійсній волі позивача. Як було зазначено вище, у викладі обставин даної справи, 21 квітня 2022 року позивач надіслав рапорт про відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням від 20.04.2022 року трьома допустимими видами доставки. Тому, відсутність належного волевиявлення позивача ставить під сумнів намір позивача звільнитись саме за власним бажанням, тоді як єдиною правовою підставою для звільнення особи «за власним бажанням» є безпосереднє бажання особи припинити трудові відносин з роботодавцем, яке має свій прояв у написанні та поданні відповідного єдиного рапорту про звільнення. Окрім того, позивача не був ознайомлений з наказом про звільнення №755 о/с від 20.04.2022 р. в день звільнення, що суперечить вимогам ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю, не отримав його трудову книжку у день звільнення із внесеним до неї записом про звільнення, що прямо порушує Інструкцією від 29.07.1993 р. № 58. Разом з тим, з позивачем не проведено повного розрахунку виплат у день звільнення, що суперечить вимогам ст. 116 КЗпП.

13 червня 2022 року представником відповідачів подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять у задоволенні позову відмовити, оскільки Закон України "Про Національну поліцію" не визначає умов щодо строків розгляду рапорту про звільнення за власним бажанням, як і строків реалізації такого рапорту шляхом видання наказу про звільнення. При цьому Національна поліція входить до структури Міністерства внутрішніх справ, то в питаннях своєї діяльності та проходження служби працівники поліції, керуються в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ. Вищезазначене виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України з підстав поширення дій останнього лише за умови неврегульованості вказаних питань нормами спеціального законодавства. Спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час їх виникнення є Положення №114. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку, якщо таке прохання не міститься у рапорті про звільнення, є протиправним. Проте у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю між сторонами (проханням), зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін, а отже наказ про звільнення вважається правомірним. Позивач 20.04.2022 року на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, де зазначив, що наполягає на своєму звільненні з 20.04.2022 року. Ця дата погоджена начальником органу поліції, тобто сторони дійшли згоди про звільнення у більш короткий строк ніж передбачено п. 68 Положення №114. Разом з тим, рапорт про відкликання рапорту на звільнення ОСОБА_1 було поданий лише 21.04.2022 року, тобто після видання наказу на звільнення, що підтверджується доказами поданими позивачем. Більше того згідно ст. 77 згідно ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, а норми пункту 4.1 Інструкції №58 не підлягають застосуванню. При цьому остаточний розрахунок відповідачем було проведено максимально оперативно, так 21.04.2022 року до банку було відправлено платіжне доручення, зарахування коштів за яким відбулося 22.04.2022 року. Однак даний факт жодним чином не може свідчити про неправомірність звільнення, а лише може слугувати підставою для застосування ст. 117 КЗпП.

Під час розгляду справи по суті уповноважений представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Представники відповідачів 1,2 в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечили та просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 прийнято на службу в поліцію, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 24 о/с від 07 листопада 2015 року (запис № 3 трудової книжки від 02 жовтня 2015 року НОМЕР_2 ).

20 квітня 2022 року позивач звернувся до начальника Департаменту патрульної поліції із рапортом ( вх. № 8064/41/15-2022), в якому просив звільнити зі служби в поліції за власним бажанням з 20 квітня 2022 року у зв`язку з сімейними обставинами. Від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, так як вважає свій стан здоров`я задовільним. Претензій щодо свого звільнення немає, (а.с. 36).

Рапорт погоджено заступником начальника Управління патрульної поліції в Закарпатській області, що підтверджується резолюцією на рапорті від 20 квітня 2022 року.

20 квітня 2022 року наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України полковника поліції Євгенія Жукова №755 о/с «По особовому складу», відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0005511), інспектора взводу № 1 роти № 3 ( з обслуговуванням м. Мукачево) батальйону, з 20 квітня 2022 року.

Підстава: рапорт В. Татинця від 20.04.2022, (а.с. 12).

21 квітня 2022 року, засобами поштового та електронного зв`язку, позивачем надіслано начальнику Департаменту патрульної поліції полковнику поліції Євгенію Жукову рапорт від 20 квітня 2022 року про відкликання рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 20 квітня 2022 року у зв`язку з сімейними обставинами, написаного 20 квітня 2022 року, (а.с. 12, зворот, 13 зворот, 14-15).

Не погодившись із наказом Департаменту патрульної поліції від 20 квітня 2022 року №755 о/с про звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про скасування наказу та поновлення на роботі.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Частиною 1 статті 1 Закону №580-VIІI передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Положеннями частини 1 статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону (частина перша статті 48 Закону №580-VIII).

Частиною першою статті 77 Закону № 580-VІІІ передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1-) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави; 12) у разі надання особою завідомо неправдивої інформації під час прийняття на службу в поліції.

Отже, згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції та служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частина друга та третя статті 77 цього Закону).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що поліцейський може бути звільнений зі служби в поліції, зокрема, за власним бажанням, тобто на основі власного волевиявлення поліцейського. У той же час, Законом №580-VIII не врегульована процедура та порядок звільнення особи поліцейського за власним бажанням, зокрема, строки попередження працівником про таке звільнення та строки прийняття відповідного рішення про звільнення.

Статтею 60 Закону №580-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

При цьому, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до пункту 4 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що Національна поліція України є структурою Міністерства внутрішніх справ і в питаннях своєї діяльності та проходження служби поліцейськими керується в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ.

Таким чином, нормативно-правові акти, які прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про неї, мають застосовуватися, як норми спеціального права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначений Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення №114).

Отже, спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час їх виникнення є Положення № 114.

Вказане виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів КЗпП України, зокрема статті 38, з підстав поширення дії останнього лише за умови неврегульованості вказаних питань нормами спеціального законодавства.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.02.2021 у справі № 826/10404/16.

Пунктом 63 Положення №114 передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідно до пункту 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Таким чином, нормами спеціального законодавства визначено, що про припинення служби в поліції за власним бажанням поліцейський повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, про що подає відповідний рапорт за командою.

Верховний Суд у постановах від 05.02.2020 у справі №819/744/16, від 20.05.2020 у справі №804/868/16, від 09.02.2021 у справі № 826/10404/16 щодо аналогічних правовідносин зазначили, що у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитись зі служби, та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Отже, до закінчення визначеного у статті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, що між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитись зі служби.

Предметом спору у цій справі є правомірність прийняття наказу про звільнення зі служби в поліції на підставі рапорту позивача за власним бажанням.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем подано на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції рапорт від 20 квітня 2022 про звільнення за власним бажанням з 20 квітня 2022 року у зв`язку з сімейними обставинами. Від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, так як вважає свій стан здоров`я задовільним. Претензій щодо свого звільнення немає, (а.с. 36).

Згідно із відміткою рапорт погоджено заступником начальника Управління патрульної поліції в Закарпатській області.

Позивачем повідомлено про свій намір звільнитись за власним бажанням, рапорт написаний власноручно позивачем, що не заперечується сторонами.

Отже, фактично сторонами було узгоджено дату звільнення позивача, оскільки позивачем зазначена дата, з якої він бажав звільнитись - 20 квітня 2022 року, а його керівництвом проставлена відповідна резолюція погодження; крім того, в оспорюваному наказі позивачем зазначено причину звільнення «у зв`язку із сімейними обставинами», що може бути поважною причиною у розумінні пункту 63 Положення №114 за суб`єктивною оцінкою.

Суд звертає увагу, що написаний власноручно рапорт містить особисте волевиявлення позивача про не бажання продовжувати службу в поліції та відсутність претензій щодо звільнення та повідомлення про відмову від проходження військово-лікарської комісії, оскільки вважає себе здоровим, а також містить особистий підпис як доказ засвідчення такого волевиявлення.

З огляду на викладене, наведені докази у їх сукупності спростовують обставини, зазначені позивачем, про відсутність у нього наміру на звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 20 квітня 2022 року.

Доводи представника позивача про обставини повідомлення позивачем Департаменту патрульної поліції про відкликання рапорту про звільнення надісланням рапорту 21 квітня 2022 року засобами електронного та поштового зв`язку, суд вважає неприйнятними в силу того, що такий рапорт подано після погодженого строку звільнення.

Щодо доводів позову, що в розрізі положень Інструкції № 58 від 29.07.1993 року, днем звільнення має бути день отримання наказу та трудової книжки 03.05.2022 року, про що повинен бути відповідачем виданий новий наказ та внесено відповідний запис до трудової книжки, то суд досліджуючи дану обставину встановив, що позивач не проявляв жодної ініціативи щодо отримання трудової книжки в день подання рапорту. Крім того, позивачем не доведено і судом не встановлено, що саме з вини відповідача йому не було видано трудову книжку, оскільки відповідачем 1 направлено трудову книжку та наказ про звільнення за адресою проживання ОСОБА_1 26.04.2022 року (а.с.13, 16).

Крім того, відповідачем подано суду пояснення начальника відділу кадрової забезпечення УПП в Закарпатській області Рудай І.В., яка повідомляла ОСОБА_1 про отримання трудової книжки в кінці дня 20.04.2022 року та вказала на прохання позивача направити документи засобами поштового звя"зку, (а.с.37). Отже, суд вважає недоведеним факт затримки видачі трудової книжки з вини відповідача.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами доводи на обґрунтування підстав неправомірності оспорюваного наказу щодо відсутності у позивача наміру на звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 20 квітня 2022 року.

За вказаних обставин, суд вважає, що наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «По особовому складу» №755 о/с від 20 квітня 2022 року про звільнення позивача зі служби в поліції з 20 квітня 2022 року відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі рапорту від 20 квітня 2022 року про звільнення за власним бажанням відповідає вимогам чинного законодавства, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для його скасування, тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині позову відсутні.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді старшого лейтенанта поліції інспектора взводу №1 роти №3 (з обслуговуванням м. Мукачево) батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області та стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовної вимоги, в задоволенні якої відмовлено.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, у відповідності до статті 139 КАС України, не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяТ.В.Скраль