Справа № 640/6192/22
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року м. Київ № 640/6192/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом:ОСОБА_1
до: третя особа:Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2
про:визнання протиправними та скасування постанов,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86, код ЄДР: 34903037), в якому просить суд:

1) визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 63560734 від 20.01.2022 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн., винесену головним державним виконавцем Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Ларисою Миколаївною;

2) визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 63560734 від 27.01.2022 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн., винесену головним державним виконавцем Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Ларисою Миколаївною.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає наступне.

03.10.2018 рішенням Святошинського районного суду м. Києва по цивільній справі № 759/17920/17 ОСОБА_1 зобов`язано усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначивши такі способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з синами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території фактичного проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , при умові бажання та здоров`я дітей:

у період з 11-00 год. неділі до 15-00 год. середи, у відсутності матері;

01 січня з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (02 січня), у відсутності матері;

31 січня з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (01 лютого), у відсутності матері;

09 лютого з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (10 лютого), у відсутності матері;

14 травня з 11-00 год. до 11-00 год. наступного дня (15 травня), у відсутності матері.

22 жовтня неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проводять з матір`ю.

17.11.2020 державним виконавцем Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Терчиною В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63560734.

Додає, державним виконавцем загалом винесено 8 постанов про накладення штрафу нібито у зв`язку з тим, що у строк наданий для виконання боржник повторно (вкотре) не виконала рішення суду без поважних причин.

Так, 20.01.2022 державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 3400 грн за невиконання вказаного судового рішення без поважних причин.

Також, 27.01.2022 державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 3400 грн за невиконання вказаного судового рішення без поважних причин.

Разом з тим, позивачка наголошує на протиправності оскаржуваних постанов.

Пояснює, що рішенням суду був визначений спосіб участі батька у спілкуванні з дітьми, а саме: спосіб участі - виховання та спілкування, без участі матері; місце участі батька - на території фактичного проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 ; настання події - при умові бажання та здоров`я дітей.

При цьому, як зазначає позивачка, згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.11.2019 по справі № 759/11044/19 задоволений позов ОСОБА_1 , яким суд визначив місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Додає, що ОСОБА_1 проживала разом зі своїми синами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Договором оренди житлового приміщення від 01.12.2019 та довідками про навчання дітей у Миргородській гімназії.

Однак, як стверджує позивач, старший син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.01.2021 був забраний його батьком - ОСОБА_2 та не повернутий матері, не зважаючи на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.11.2019 по справі № 759/11044/19, що підтверджується поясненнями від 20.01.2021, які надавала ОСОБА_1 з цього приводу правоохоронних органам на протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.01.2021 року, що додаються. На сьогоднішній день у Голосіївському районному суді м. Києва знаходиться справа № 541/458/21 про негайне повернений дитини матері.

Тобто, як стверджує позивачка, з 31.01.2021 року по сьогоднішній день ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком ОСОБА_2 . Остання відома адреса їй місця проживання: АДРЕСА_4 .

Додає, що згідно електронного листа отриманого 16.02.2022 адвокатом ОСОБА_8 батько самостійно змінив місце свого мешкання та вивіз старшого сина до м. Львова для проживання без дозволу матері.

Відтак, як стверджує позивачка, чинити будь-які перешкоди у спілкуванні та вихованні батька - ОСОБА_2 , зі своїм старшим сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник - ОСОБА_1 (яка мешкає у Полтавські області) - не може фізично, оскільки старший син проживає, спілкується та виховується з 31.01.2021 по сьогоднішній день його батьком.

При цьому, у позовній заяві позивач звертає увагу суду на те, що стягувач ОСОБА_2 , фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка була визначена рішенням суду, як місце для спілкування та виховання дітей, що, на думку позивача, підтверджується ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04.03.2021 по справі № 541/458/21, де чітко зазначено, що 04.03.2021 представником ОСОБА_2 були додані відповідні докази зміни місця реєстрації та фактичного проживання, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про негайне повернення малолітньої дитини матері за № 541/458/21 був переданий за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

Тобто, як стверджує позивачка, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2018 по цивільній справі № 759/17920/17 взагалі неможливо виконати в цій частині, оскільки такий спосіб участі батька, як спілкування та виховання дітей за адресою визначеною рішенням суду, як їх місце спілкування, не використовується стягувачем для фактичного проживання, з огляду на те, що з 26.01.2021 за вказаною адресою проживає ОСОБА_9 , що підтверджується Договором позички. При цьому, згідно пояснень наданих ОСОБА_9 станом на 31.01.2022 державним виконавцем Вишневого ВДВС та ОСОБА_2 перевірка наявності дітей в квартирі не здійснювалась, з ним з цього приводу не зв`язувались.

Позивачка повторно зауважує, що у виконавчому листі, чітко було визначено спосіб виконання рішення суду: зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначивши такі способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з синами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території фактичного проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , при умові бажання та здоров`я дітей: у певно визначені періоди при відсутності матері.

При цьому, за словами позивачки, згідно відповіді Відділу служби у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області від 28.09.2021 № 324/15.1-15 бачитися та спілкуватися з батьком ОСОБА_2 поки що не виявляє бажання.

Крім іншого позивач зазначає, що підставою для винесення зазначених постанов, стали акти державного виконавця від 18.01.2022 та від 25 01.2022, оскільки як зазначено в акті від 18.01.2022 рішення суду не виконане, побачення не забезпечено без поважних причин за адресою визначеною судом. Тоді як в акті державного виконавця від 25.01.2022 зазначено про те, що боржником станом на 25.01.2022 рішення суду не виконується, побачення не забезпечено у місці визначеному судом.

У письмових поясненнях (зареєстровані канцелярією суду 06.09.2022) представник позивача виклав ті ж самі обставини та обґрунтування що і у позовній заяві. При цьому, у таких поясненнях представник позивача додатково зазначив, що постанови від 20.01.2022 та 27.01.2022 про накладення на позивача штрафів, винесені в порушення строків, передбачених ст. 26 та 63 Закону України «Про виконавче провадження», винесені з посиланням на день перевірки виконання, в який перевірка не проводилась.

Підсумовуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та скасувати оскаржувані постанови.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надавав.

В судове засідання не з`явився, хоча всі процесуальні документи суду та матеріали, які подавалися учасниками справи надсилалися в порядку, передбаченому ст.ст. 268, 269 КАС України.

Будь-яких повідомлень про наявність перешкод для прибуття до суду не надав, як і власне доказів поважності причин неприбуття у судове засідання. Витребуваних матеріалів також не надано суду.

Враховуючи наведене, у т.ч. відсутність поважних причин неприбуття у судове засідання, суд, на підставі ч. 4 ст. 159 КАС України, кваліфікує неподання відзиву як визнання позову.

На підставі ч. 3 ст. 268 КАС України справу розглянуто за відсутності відповідача та, на підставі ч. 6 ст. 162 КАС України, яка в цій частині застосовна до даного випадку, - на підставі наявних матеріалів справи.

Пояснення третьої особи.

Третя особа зазначає, що у шлюбі між позивачем та третьою особою народились сини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Додає, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2017 шлюб між позивачем та третьою особою розірвано.

З огляду на те, що як у шлюбі, так і після розірвання шлюбу, позивач чинила перешкоди у спілкуванні третьої особи з дітьми, останній звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визначення способу участі у вихованні дітей.

Третя особа зазначає, що на момент звернення ОСОБА_2 з вказаним позовом діти проживали з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_2 на момент звернення до суду проживав в сусідній квартирі, за адресою: АДРЕСА_6 .

Повідомляється про рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2018 у справі № 759/17920/17, яким, як зазначає третя особа, чітко зафіксоване місце спілкування батька з дітьми, винесене у цілковитій відповідності до інтересів обох батьків та дітей, враховуючи фактичні місця проживання обох батьків.

Надалі третя особа у більшій частині пояснень викладає обставини своїх взаємовідносин з позивачкою.

Зазначає про довільне трактування рішення суду позивачкою.

Вважає, що обов`язок позивача забезпечити явку дітей у визначене судом місце, усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні батька з дітьми чітко зафіксований рішенням суду і ця фіксація на думку суду, який прийняв відповідне рішення, є повністю чітка та зрозуміла.

Третя особа також зазначає про наявність у позивачки необхідних фінансових можливостей, оскільки рішенням Миргородського міськрайонного суду від 12.03.2021 у справі № 541/1629/20 стягнуто з третьої особи на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі розміром 18 000 грн. щомісячно починаючи з 28.08.2020 до досягнення дітьми повноліття.

Додає, що з 04.11.2021 року ОСОБА_2 не вдалося жодного разу зустрітися зі своїм молодшим сином - ОСОБА_4 .

Між тим, як зазначає третя особа, він систематично надсилає електронні листи ОСОБА_1 . На жодне з цих листів, як зазначає третя особа, позивачка не відповіла.

Не погоджується з доводами позивачки, що до її обов`язків не входить забезпечення спілкування її сина - ОСОБА_10 з його батьком - ОСОБА_2 , вважаючи, що матір повинна забезпечити потреби хлопчика в його рідному батькові.

Відносно доводів позивачки про стійке небажання сина - ОСОБА_10 спілкуватися з батьком, посилається на лист співбесіди Служби у справах дітей від 27.01.2021, зазначаючи, що малолітній ОСОБА_6 розмірковує та розмовляє словами матері, яка сформувала в дитини хибне враження про батька, перенесла на дитину свій власний негатив, образу та небажання спілкування, посилаючись на те, що 19.11.2020 практичним психологом було зафіксовано інформацію щодо впливу на ОСОБА_4 зі сторони його матері.

Третя особа акцентує увагу на тому, що додатки до позову, на його думку, не відповідають п. 5.26 ДСТУ 4163:2020.

Крім іншого, третя особа також посилається на порушення його права власності, у зв`язку з тим, що відносно однієї з квартир укладено договір позички. Для фіксування даних обставин Третьою особою була викликана поліція і було відкрите кримінальне провадження № 0000021, досудове слідство у якому триває.

У поясненнях третя особа також посилається на низку рішень ЄСПЛ.

Окрім того, звертаючись до власне питання оскаржуваних рішень, зазначає, що 09.11.2020 третьою особою до відповідача було подано заяву про примусове виконання рішення від 26.10.2020, на підставі якої було винесено Постанову про відкриття виконав чого провадження ВП 63560734.

Згідно супровідного листа за вик. № 6827 від 17.12.2020 постанова про прийняття виконавчого провадження від 17.12.2020 була надіслана ОСОБА_1 (боржнику).

Наголошує, що державний виконавець здійснює перевірку виконання ОСОБА_1 цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням. Водночас, погоджується, що відповідальність за невиконання настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Також, третя особа зазначає про відсутність у позивачки доказів відсутності у ОСОБА_10 бажання спілкуватися з ОСОБА_2 .

Але, як зазначає третя особа, навіть якщо припустити, що дитина дійсно немає бажання спілкуватися з батьком, це не є поважною причиною невиконання рішення суду.

Повертаючись до дати отримання позивачкою постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, третя особа вважає достатнім у цьому випадку наявності супровідного листа.

Крім того, третя особа зазначає про судові витрати, які він очікує понести на правничу допомогу у розмірі становить 500 - 1500 доларів США, які будуть оплачені, як зазначає третя особа, у гривні у відповідності до курсу НБУ на день оплати. В подальшому буде надано акт приймання-передачі послуг з детальним описом наданих послуг та виконаних робіт, а також докази оплати таких послуг.

Слід зазначити, що на виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі третя особа повідомила суд, що у період з 01.01.2021 по 20.01.2022 та у період з 01.01.2022 по 27.01.2022 здебільшого місцезнаходження ОСОБА_2 було за адресою АДРЕСА_7 .

Також повідомив, що з 13.01.2021 по 27.01.2022 здебільшого місцезнаходження малолітнього ОСОБА_7 було за адресою АДРЕСА_7 , де він проживав з батьком, ОСОБА_2 .

Крім того, повідомив суд, що у період січня 2021 року, ОСОБА_2 здебільшого знаходився за адресою: АДРЕСА_8 , що є визначеним судом місцем виховання та спілкування.

За інформацією, яка наявна у третьої особи, з 01.01.2021 по 13.01.2021 позивачка разом із малолітнім ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходилась за адресою АДРЕСА_9 . Зазначено, що третя особа багаторазово надсилав позивачу електронні листи з проханням повідомити яким чином він може зустрітися зі своїми дітьми, але позивач на ці листи не відповідала. Дітей за визначеним судом місце виховання та спілкування, Позивач не приводила. Починаючи з 13.01.2021 малолітній ОСОБА_5 проживає разом із третьою особою, тому третя особа у своїх електронних листах до позивача просив повідомити де і коли він може зустрітися з малолітнім ОСОБА_4 , але позивач на ці листи не відповідала. Малолітнього ОСОБА_10 за визначеним судом місце виховання та спілкування, Позивач не приводила.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 04.03.2022 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився з батьком - ОСОБА_11 та його дружиною ОСОБА_12 у Мексиканських Сполучних Штатах .

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою судді від 17.05.2022 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд виходив з того, що у даному випадку слід надавати оцінку належності чи неналежності виконання рішення іншого суду та прийнятому судом іншої юрисдикції, що є втручанням в повноваження іншого суду, який і контролює завершальну стадію судового процесу - контролює виконання прийнятого ним рішення суду, а тому надання оцінки порядку та способу виконання рішення іншого суду, виконанню чи невиконанню рішення іншого суду, прийнятому в рамках цивільного судочинства, знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду. У той же час, рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення оскаржуються виключно до суду, який видав виконавчий документ. Між тим, у ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII йдеться про виконання рішень «інших органів», ніж суд, у т.ч., як свідчить текстуальний аналіз та логічна послідовність викладення цієї норми, - постанов про стягнення штрафів за невиконання рішень саме таких «інших органів», ніж суд. Тобто, норма стосується виконання постанов про накладення штрафів, наприклад, за невиконання виконавчого напису нотаріусу, але ж аж ніяк за невиконання рішень інших судів та інших юрисдикцій, тобто не всіх підряд постанов про накладення штрафів. У свою чергу, суддею також враховувалась, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України)

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 апеляційну скаргу позивача задоволено, скасовано ухвалу від 17.05.2022, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

19.07.2022 вказану справу направлено до Окружного адміністративного суду м. Києва, яка 27.07.2022 надійшла до останнього.

Ухвалою судді від 08.08.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. В межах встановленого судом строку, недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою судді від 22.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справи.

При цьому, щодо територіальної підсудності, судом враховано, що відповідно до правил ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Тобто, у таких випадках позивач має альтернативу - чи звернутися до суду за зареєстрованим місцем проживання, чи за місцем реєстрації відповідача.

У даному випадку, як зазначено у вступній частині позову, де наведено відомості щодо позивача, що надалі підтверджено у повідомленні Департаменту з питань реєстрації (КМДА), позивачка має зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , а відтак, позов подано до ОАС м. Києва з дотриманням правил територіальної підсудності.

Що стосується подальших посилань третьої особи на правила ч. 2 ст. 26 КАС України відносно того, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно, слід зазначити, що виходячи з аналізу положень статті 26 КАС України у цілому та беручи до уваги відсутність у цій згадки про суб`єктів владних повноважень, які за цим Кодексом мають окремо визначений статус, приписи ч. 2 ст. 26 КАС України стосуються випадків пред`явлення позовів суб`єктами владних повноважень до юридичних осіб, наприклад, про стягнення податкового боргу з юридичної особи, та, відповідно, до даного випадку не застосовуються.

Вищезгаданою ухвалою розгляд справи призначено на 14.09.2022 про що сторони повідомлені належним чином в порядку, визначеному ст. 268 КАС України - засобами електронної пошти.

Ухвалою суду від 22.08.2022 витребувано у Адміністрації Державної прикордонної служби України додаткову інформацію у справі. Ухвалою суду від 29.08.2022 повторно витребувано у Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію по справі.

Ухвалою суду від 31.08.202 відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про витребування інформації.

Ухвалою суду від 05.09.2022 визнано зловживання процесуальними правами подання представником третьої особи в інтересах відповідача клопотання про продовження відповідачу строку подання відзиву на позов та відмовлено у задоволенні клопотання в цій частині, як очевидно безпідставного, продовжено третій особі строк подання пояснень третьої особи з 02.09.2022 по 06.09.2022 включно та відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи щодо відкладення розгляду справи на іншу дату.

Також, ухвалою суду від 05.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи від 02.09.2022 про передачу справи на розгляд іншому адміністративному суду.

Ухвалою від 12.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 13.09.2022 продовжено строк надання пояснень третьою особою.

У судове засідання 14.09.2022 у судове засідання з`явилися представники позивача та третьої особи. Як вже зазначено вище - відповідач у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим та на підставі ч. 3 ст. 268 КАС України справу розглянуто за відсутності відповідача, на підставі наявних матеріалів.

Під час розгляду справи заслухано представників позивача та третьої особи, досліджені матеріали та докази, які мають значення до справи, присутніми надані додаткові пояснення.

За згодою присутніх учасників процесу та враховую введення воєнного стану, з метою забезпечення безпеки учасників процесу, судом ухвалено продовжити розгляд справи в письмовому провадження з прийняттям рішення у день розгляду справи.

Встановлені судом обставини.

Судом встановлено, що 03.10.2018 рішенням Святошинського районного суду м. Києва по цивільній справі № 759/17920/17 ОСОБА_1 зобов`язано усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначивши такі способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з синами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території фактичного проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , при умові бажання та здоров`я дітей:

у період з 11-00 год. неділі до 15-00 год. середи, у відсутності матері (стосується розглядуваних випадків);

01 січня з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (02 січня), у відсутності матері;

31 січня з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (01 лютого), у відсутності матері;

09 лютого з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (10 лютого), у відсутності матері;

14 травня з 11-00 год. до 11-00 год. наступного дня (15 травня), у відсутності матері.

22 жовтня неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проводять з матір`ю.

Категорія справи - справа про визначення способу участі у вихованні.

Рішення суду набрало законної сили 25.02.2019.

17.11.2020 державним виконавцем Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Терчиною В.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63560734 на підставі виконавчого листа № 759/17920/17, виданого Святошинським районним судом м. Києва 21.10.2020.

25.11.2020 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору.

25.11.2020 державним виконавцем прийнято постанову про передачу виконавчого провадження № 63560734 до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

07.12.2020 головним державним виконавцем Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Мальченко Тетяною Олександрівною прийнято до виконання виконавче провадження № 63560734 та, того ж дня 07.12.2020 вказаним державним виконавцем прийнято постанову про передачу виконавчого провадження № 63560734 на виконання Києво-Святошинський районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

17.12.2020 головним державним виконавцем прийнято до примусового виконання виконавче провадження № 63560734.

04.01.2021 головним державним виконавцем прийнято постанову № 63560734 про накладення штрафу, якою на боржника - ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.

25.03.2021 головним державним виконавцем прийнято постанову № 63560734 про накладення штрафу, якою на боржника - ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3400,00 грн.

21.10.2021 головним державним виконавцем прийнято постанову № 63560734 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

15.12.2021 головним державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу № 63560734, якою на боржника - ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3400,00 грн.

31.12.2021 головним державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу № 63560734, якою на боржника - ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3400,00 грн.

06.01.2022 прийнято постанову про накладення штрафу № 63560734, якою на боржника - ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3400,00 грн.

13.01.2022 головним державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу № 63560734, якою на боржника - ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3400,00 грн.

20.01.2022 головним державним виконавцем прийнято спірну постанову про накладення штрафу № 63560734, якою на боржника - ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3400,00 грн. Вказана постанова прийнята з тих підстав, що станом на 19.01.2021 рішення суду боржником не виконано без поважних причин.

27.01.2022 головним державним виконавцем прийнято спірну постанову про накладення штрафу № 63560734, якою на боржника - ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3400,00 грн. Вказана постанова прийнята з тих підстав, що боржником рішення суду станом на 26.01.2022 не виконано без поважних причин.

Вважаючи постанови від 20.01.2022 та від 27.01.2022 про накладення штрафів в межах виконавчого провадження № 63560734,- протиправними, а також такими, що порушують права позивача, остання звернуся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною), що має місце у даному випадку відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Слід нагадати, що відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

У даному випадку, як вже зазначалося, з постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що боржник має виконати рішення добровільно протягом 10 днів.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. (ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Згідно з ч. 2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 4 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею (ч. 6 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження»

Згідно з ч. 7 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 7 р. 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (далі Інструкція № 512/5) за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону.

Згідно з п. 8 р. 9 Інструкції № 512/5 державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

Пунктом 9 р. 9 Інструкції № 512/5 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

З урахуванням змісту Інструкції № 512/5, суд приходить до висновку, що вона фактично змінює положення статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», дозволяючи при цьому державному виконавцю виносити необмежену кількість постанов про накладення на боржника штрафу при кожному наступному невиконанні боржником відповідного судового рішення.

Прийняття необмеженої кількості постанов про накладення штрафів суперечить нормам статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.08.2020 у справі № 520/6943/19 (провадження № К/9901/13439/20).

У відповідності до ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у даному випадку слід застосовувати положення статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки він має вищу юридичну силу по відношенню до Інструкції № 512/5.

У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, до прийняття оскаржуваних постанов про накладення штрафів, було прийнято шість постанов про накладення штрафів 04.03.2021, 25.03.2021, 15.12.2021, 31.12.2021, 06.01.2022, 13.01.2022.

Наведене є самостійною та достатньою підставою для висновку про протиправність оскаржуваних постанов та наявності підстав для їх скасування, як таких, що суперечать наведеним вище висновкам Закону з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.08.2020 у справі № 520/6943/19 (щодо відсутності підстав для прийняття необмеженої кількості постанов про накладення штрафів).

Більш того, друга оскаржувана постанова від 27.01.2022, в порушення ст. 63 Закону (через відсилку у ч. 7 ст. 64-1 Закону) прийнята через 7 днів після прийняття першої оскаржуваної постанови від 20.01.2022, тобто, без дотримання 10-ти денного строку, встановленого для наступної перевірки виконання рішення, встановленого, між іншим, самим державним виконавцем у постанові від 20.01.2022, що також свідчить про протиправність постанови від 27.01.2022.

18.01.2022 державним виконавцем складено акт ВП № 63560734, в якому зазначено про те, що боржником станом на 18.01.2022 рішення суду не виконано, побачення не забезпечено без поважних причин за адресою визначеною судом.

Однак, 20.01.2022, виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу з посиланням на те, що рішення суду не виконано станом на 19.01.2021 (не станом на 18.01.2022 - дата складання акту) без поважних причин.

Слід додати, що виходячи із даних «Інформація про виконавче провадження» та змісту постанови від 20.01.2022, вказана постанова прийнята на підставі акту від 19.01.2021 року (дата, визначена як дата невиконання рішення суду), тобто за актом, який складений більш ніж за рік до прийняття спірної постанови.

До матеріалів справи не надано акту від 19.01.2021, що також вказує на відсутність підстав для прийняття постанови від 20.01.2022. Більш того, відсутній акт про невиконання рішення суду станом на дату прийняття спірної постанови від 20.01.2022. У даному випадку у копії постанови, наданій суду учасниками справи, міститься виправлення відносно року складання акту, які, однак, не засвідчені належним чином, а відтак, враховуючи офіційні данні з «Інформація про виконавче провадження», не можуть братися до уваги. У постанові, розміщеній в «Автоматизована система виконавчого провадження» до цього міститься рік складання акту - 2021. Оскільки відповідачем не надано акту щодо встановлення порушення станом на дату складання постанови та відносно періоду, визначеного у рішенні суду, спірна постанова не можу вважатися обґрунтованою, такою, що прийнята з урахуванням всіх обставин, які мали значення у процесі прийняття спірного рішення, а відтак і з цих підстав є протиправною.

25.01.2022 державним виконавцем складено акт ВП № 63560734, в якому зазначено про те, що боржником станом на 25.01.2022 рішення суду не виконується, побачення не забезпечено у місці визначеному домі.

27.01.2022 державним виконавцем прийнята чергова постанова про накладення штрафу.

У вказаній постанові зазначено, що станом на 26.01.2022 рішення суду боржником не виконано без поважних причин.

Однак, матеріали справи не містять акту, яким би було встановлено порушення станом на 26.01.2022, що вказує на безпідставність прийняття спірної постанови з підстав невиконання рішення суду станом на 26.01.2022, що не зафіксовано відповідним актом.

Разом з тим, проаналізувавши наведені вище норми суд також зазначає, що штраф накладається у разі невиконання та повторного невиконання рішення суду без поважних причин.

В кореспонденції з цим, слід додати, що згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штрафи за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII .

Вказана правова позиція відповідає правовій позиціє Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.01.2020 у справі № 640/9234/19 (провадження №К/9901/26611/19)

Слід додати, що поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Перевіряючи дотримання державним виконавцем зазначених вище вимог законодавства, суд нагадує, що передумовою реалізації способів участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з синами є бажання та здоров`я дітей.

Відтак, із змісту рішення суду вбачається, що передумовою реалізації способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми є наявність у дітей бажання та «при умові …. здоров`я дітей», під чим можна розуміти те, що дитина не хворіє та відсутня реальна загроза здоров`ю дітей, ризик захворювання, наприклад, через епідеміологічну ситуацію.

При цьому, з наведеного рішення суду, однак, не вбачається, що саме мати має доставити дітей до батька, а не батько прибути за дітьми для цілей їх подальшого спілкування з батьком.

Між тим, в матеріалах справи наявний лист відділу Служби у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області від 28.09.2021 № 324/15.1-15, тобто максимально наближений до дат прийняття спірних постанов, адресований на ім`я ОСОБА_1 , в якому зазначено про проведення розмови з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (молодший син), в ході бесіди якої останній повідомив службі про те, що давно не бачив старшого брата ОСОБА_7, і тому дуже сумує за ним, а також зазначено про те, що бачитися та спілкуватися з батьком ОСОБА_11 поки не виявляє бажання.

Однак, при прийнятті спірних рішень державним виконавцем не були з`ясовані та враховані обставини, які визначені рішенням суду та є передумовою для виконання рішення суду, а саме - чи було бажання у дитини бачитись з батьком, що вказує, що спірні рішення прийняті без врахування всіх обставин, які мали значення для прийняття спірних рішень.

Більш того, як визнає третя особа та представник третьої особи, старший син після 13.01.2021 мешкає з батьком, який не повертає його матері, не дивлячись на вищезгадане рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Вказані обставини також не прийняті до уваги державним виконавцем, хоча мають визначальне значення для встановлення обставин умисного невиконання рішення суду та наявності чи відсутності поважних причин для його невиконання.

Крім того, державний виконавець взагалі не з`ясовував обставини щодо стану здоров`я дітей станом на час визначеного періоду виконання рішення суду та на дату прийняття спірних рішень, хоча добрий стан здоров`я є передумовою виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що обставини розповсюдження коронавірусної інфекції є загальновідомими, а тому з`ясування питань - чи відсутня загроза здоров`ю дітей, чи є ризик захворювання, наприклад, через епідеміологічну ситуацію, є обставинами, що мають враховуватись державним виконавцем при констатації факту наявності чи відсутності поважних причин невиконання рішення суду, чого в даному випадку, в контексті наведених вище вимог Закону та змісту рішення суду, не виконано.

Тобто, висновок про невиконання рішення суду без поважних причин є передчасним.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що державним виконавцем при прийнятті оскаржуваних рішень досліджувалися обставини та бралися до уваги звернення позивачки до суду з позовом № 541/458/21 до ОСОБА_2 про негайне повернення останнім малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_14 . Так, заочним рішенням від 06.11.2019 у справі № 759/11044/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області про визначення місця проживання малолітніх дітей - задоволено та вказаним рішенням визначено місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем її проживання.

Суд звертає увагу на те, що зазначений позов, який поданий до суду 02.03.2021 додатково свідчить про те, що старший син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає з матір`ю що вочевидь унеможливлює виконання ОСОБА_1 рішення Святошинського районного суду м.Києва від 03.10.2018 по цивільній справі № 759/17920/17.

Невиконання цього рішення суду з боку третьої особи створює штучні передумови для накладання державним виконавцем штрафу на позивачку за невиконання рішення у справі № 759/17290/17.

Таким чином, підсумовуючи викладене у сукупності, в контексті викладених обставин та беручи до уваги те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 20.01.2022 та 27.01.2022, у період, визначений рішенням суду, не проживав з матір`ю ОСОБА_1 , що свідчить про невиконання ОСОБА_1 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2018 по цивільній справі № 759/17920/17 з поважних причин, а також беручи до уваги лист відділу Служби у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області від 28.09.2021 № 324/15.1-15, в якому повідомляється про небажання молодшого сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 бачитися та спілкуватися з батьком ОСОБА_11 , суд приходить до висновку про протиправність постанов від 20.01.2022 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн., та від 27.01.2022 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн., прийнятих головним державним виконавцем Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Ларисою Миколаївною в межах виконавчого провадження № 63560734, оскільки такі постанови прийняті виконавцем без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття таких постанов, такі постанови підлягають скасуванню.

На завершення слід додати, що в порядку виконання обов`язку, визначеного ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач не надав доказів надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, як того вимагають положення ч. 1 ст. 28 Закону № 1404-VIII.

Позивачка зазначає, що лише після неодноразових звернень до ДВС вказана постанова отримана лише 19.01.2022 на електрону пошту, на підтвердження чого надає відомості щодо вхідної кореспонденції її електронної пошти від 19.01.2022 з темою від ВДВС «Відповідь на Ваше звернення», хоча до цього отримала інформацію про виконання рішення суду, однак без вказаної постанови, яка власне і визначає початок примусового виконання.

Відповідачем вказані відомості не спростовані.

З матеріалів справи вбачається, що вже 09.02.2022 представниця позивачка подала до ВДВС заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

Між тим, з постанови вбачається, що боржник має виконати рішення добровільно протягом 10 днів, тобто, враховуючи дату фактичного надіслання постанови позивачці державним виконавцем (через електрону пошту) - до 29.01.2022.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1404-VIII боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З наведено слід дійти висновку, що позивачка не була повідомлена належним чином про відкриття виконавчого провадження, а відтак і про початок примусового виконання рішення до 19.01.2022.

Початок примусового виконання рішення, враховуючи дату ознайомлення з постановою, припадає на день до дня прийняття першої з оскаржуваних постанов, що додатково вказує на прийняття спірних рішень без врахування всіх значимих для прийняття спірних рішень обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу відповідачем не надано належних доказів на спростування доводів позивача та на підтвердження правомірності прийняття спірної постанови.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відтак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд, враховуючи також фактичне визнання відповідачем позову (висновок суду за правилами ч. 4 ст. 158 КАС України), дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відтак, на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача судовий збір.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 11 ст. 139 КАС України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, § 2 («Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ») Глави 11 («Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ»), ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_10 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову № 63560734 від 20.01.2022 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн., винесену головним державним виконавцем Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Ларисою Миколаївною.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову № 63560734 від 27.01.2022 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн., винесену головним державним виконавцем Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Ларисою Миколаївною;

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86, код ЄДР: 34903037) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 1984,80 грн.

Відповідно до ч. 6 ст.287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.ст. 292, 293, 296, 297 КАС України.

Днем вручення процесуальних документів в електронній формі є день отримання судом повідомлення про доставлення документів на офіційну електронну адресу особи (п. 2 ч. 6 ст. 251 КАСУ), якою є (п. 5.8. Положення про ЄСІТС від 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21): сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів або адреса електронної пошти, з якої надійшли до суду документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом (п. 111 «Перехідні положення»).

Суддя О.А. Кармазін