Справа № 320/8166/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8166/21 Суддя першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

за участю:

представника позивача: - Улибіної В.О.,

представника відповідача: - Ткачук Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Димерське лісове господарство» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року позивач - Державне підприємство «Димерське лісове господарство» звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 4156/0902 від 15.03.2021 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від Державного підприємства «Димерське лісове господарство» до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ДП «Димерське лісове господарство» не мав обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального, оскільки таке пальне на момент фактичної перевірки було завантажене у паливні баки транспортних засобів, які не є в розумінні ст.15 Закону України Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» місцем зберігання пального. Як наслідок, позивач не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.17 Закону України Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» за відсутністю складу правопорушення.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області було проведено фактичну перевірку ДП «Димерське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального.

За результатами фактичної перевірки ГУ ДПС у Київській області склав Акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального від 15.02.2021 року №1733/10-36-09-00-10/00992036.

Відповідно до Акту перевірки відповідачем було зазначено, що ДП «Димерське лісове господарство» з 01.04.2020 року до 25.06.2020 року (до дати отримання ліцензії) здійснював зберігання пального за відсутності ліцензії, чим порушив вимоги п.2.1 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95).

На підставі Акту перевірки ГУ ДПС у Київській області винесло податкове повідомлення-рішення №4156/0902 від 15.03.2021 року, яким до позивача на підставі абз.9 ч.2 ст.17 Закону № 481/95 застосовано штрафні санкції у розмірі 500 000 грн.

Державним підприємством «Димерське лісове господарство» було оскаржено вказане вище податкове повідомлення - рішення до Державної податкової служби України, однак 22.06.2021 року отримав Рішення №13659/6/99-00-06-03-02-06 від 17.06.2021 р., яким у задоволенні скарги було відмовлено.

Вважаючи винесене податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» внесено зміни до Закону №481/95-ВР, зокрема запроваджено ліцензування діяльності усіх суб`єктів господарювання, які здійснюють виробництво, зберігання, оптову і роздрібну торгівлю пальним.

Відповідно до ч.8 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР, - суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Відповідно до ч.40 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: 1) документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; 2) акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; 3) дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Відповідно до визначених понять ст.1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», - місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

За визначенням, наведеним у п.п. 14.1.141-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.14.1.6. п.14.1. ст.14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1 000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Колегія суддів вважає вірними доводи позивача та висновок суду першої інстанції, що під зберіганням слід розуміти триваючий у часі процес постійної та безперервної фізичної наявності певної кількості речей матеріального світу в конкретному місці, корисні властивості якого придатні забезпечити досягнення мети існування речі у незмінному стані (у будівлі, на земельній ділянці, у сховищі, цистерні тощо).

Відповідно системний аналіз положень норми ч.8 та ч.40 ст.15 Закону України Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» дає підстави висновувати, що отримання ліцензії на право зберігання пального вимагається лише для стаціонарних (нерухомих) об`єктів.

Такий висновок відповідає роз`ясненню ДФС України від 15 серпня 2019 року №3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК, в якому зазначено, що у розумінні Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях.

Відповідно до абз.9 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», - до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Так, відповідно до матеріалів справи, позивач здійснює діяльність у сфері ведення лісового господарства на території Київської області, зокрема, в частині здійснення лісо відновлювальних заходів, заготівлі лісоматеріалів шляхом проведення суцільних та поступових рубок та санітарних рубок лісів та переробки деревини.

Для цілей власної господарської діяльності позивач на постійній основі закуповує пальне для заправки легкових та вантажних автомобілів та спеціалізованої техніки. Станом на 01.04.2020 року у позивача на обліку перебувало 9180,48 л. дизельного пального, 336 л. бензину А-92 та 53 л. бензину А-95 (у вигляді паливних карток).

У ДП «Димерське лісове господарство» обліковується більше 50 одиниць легкових і вантажних автомобілів, а також спеціалізованої техніки, що постійно використовується для цілей основної господарської діяльності. У позивача наявні власні транспортні засоби, для заправки яких позивачем закуповується дизельне паливо, із загальним об`ємом паливних баків 4700 літрів, а також легкові і вантажні автомобілі, які заправляються бензином А-92, із загальним об`ємом паливних баків 2016 літрів. Також позивач для цілей оперативної заправки власних автомобілів та техніки на підприємстві використовує бензовоз ЗІЛ-131, державних номер 8794КХР, який не є акцизним складом пересувним та не вважається місцем зберігання пального в розумінні Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Також позивач вказує на те, що в період з березня по червень 2020, позивач за умовами догорів перевезення здійснював заправку транспортних засобів контрагентів пальним, що в подальшому використовувалось для цілей надання контрагентами для позивача послуг з перевезення лісопродукції позивача. з метою забезпечення потреб власної господарської діяльності позивач прийняв рішення, починаючи з 15.03.2020 року здійснювати безпосередню заправку автомобілів та техніки придбаним пальним, що було оформлено відповідним наказом позивача №295 від 27.12.2019 року.

Як наголошено позивачем та не спростовано відповідачем, станом на 01.04.2020 року пальне, яке обліковувалось у позивача на момент фактичної перевірки, перебувало виключно у паливних баках належних йому легкових та вантажних автомобілів, техніки, а також у бензовозі, що підтверджується довідками від 29.03.2021 року. Колегія суддів звертає увагу, що вказані вище довідки містять детальну інформацію щодо марки автомобіля, д.н.з. та кількість залитого палива у л, що дає змогу вирахувати точну кількість літрів пального (в тому числі дизельного паливе), яке було залито у автомобілі позивача, в т.ч. по кожному із автомобілів.

При цьому відповідачем, ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надано ніяких пояснень щодо цих обставин, як і не зазначено, чи враховувались ці обставини та довідки від 29.03.2021 року при проведенні фактичної перевірки позивача та формуванні висновків за наслідками фактичної перевірки.

Позивачем також було зазначено, що вказані в позовній заяві позивачем транспортні засоби активно використовувались у господарській діяльності позивача у березні-червні 2020 року, оскільки в даному періоді на підприємстві позивача виконувались численні лісогосподарські роботи. Тому, зокрема, дизельне пальне та бензин А-92 було придбане у ТОВ «Технологічна паливна компанія» виключно для потреб власного споживання та була використана у господарській діяльності для заправки транспортних засобів і техніки. При цьому пальне отримувалось партіями вказаними у видаткових накладних і не перевищувало загальних об`ємів паливних баків транспортних засобів та бензовоза.

Вказаних доводів відповідачем належними доказами, в розумінні норм КАС України, не спростовано.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Повний текст виготовлено 13 вересня 2022 року.