Справа № 640/12155/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
14 вересня 2022 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Кобаля М.І.,
суддів Костюк Л.О., Степанюка А.Г.
при секретарі Хмарській К.І.
представника позивача: Чучковської О.В.
представника відповідача: Ковганича К.С., Кобзаря В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача Чучковської О.В. про стягнення судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної охорони України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державної охорони України (далі по тексту - відповідач) в якому просив (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог):
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення (у розмірі 1185,55 грн.) станом на день звільнення з військової служби 31.07.2019;
- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки виплати нарахованих сум за невикористану відпустку за період з 31.07.2019 року по день звернення до суду, виходячи з середньоденного грошового забезпечення (у розмірі 1185,55 грн.).
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року зазначений позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Державної охорони України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 рік.

Зобов`язано Управління Державної охорони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, сторони подали апеляційні скарги, в яких просили суд скасувати рішення суду першої інстанції.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022 року апеляційні скарги апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Державної охорони України задовольнити частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року скасовано.

Ухвалено нову постанову, якою адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної охорони України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії задовольнити частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Державної охорони України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані п`ятнадцять календарних днів щорічної основної відпустки за 2015 рік.

Зобов`язано Управління Державної охорони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані п`ятнадцять календарних днів щорічної основної відпустки за 2015 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, яка складає 18 376,05 грн. (вісімнадцять тисяч триста сімдесят шість грн. 05 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Під час виготовлення повного тексту постанови від 06.09.2022 року, колегією суддів апеляційної інстанції було встановлено, що представником позивача, під час розгляду справи в суді першої інстанції, було подано заяву про відшкодування судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 3 ст. 252 КАС України).

Дослідивши обґрунтування заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи та поданої представником позивача Чучковською О.В. заяви вбачається, що під час розгляду справи ОСОБА_1 понесено витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, висловленої у постанові від 15 травня 2018 року по справі №821/1594/17, належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи у яких конкретизовано справу, по якій таку допомогу надано.

Так, до заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача Чучковською О.В. додано наступні докази, а саме копії: договір про надання правової допомоги № 60 від 15.11.2019, додаткову угоду № 2 від 17.03.2020, ордер КС № 505028 від 01.06.2020, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2203/10 від 27.02.2003, акт-рахунок надання послуг № 59-2 від 01.06.2020, квитанцію № 8729 від 01.06.2020 року.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Дослідивши матеріали справи та вказані вимоги представника позивача щодо стягнення на користь позивача судових витрат, а саме: витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вони є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, пропорційно до розміру задоволених вимог.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку, стягнення сплачених позивачем витрат на професійну правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., має відбуватися за рахунок Управління Державної охорони України, яке є суб`єктом владних повноважень.

В іншій частині заява представника позивача Чучковської О.В. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 242, 252, 308, 310, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача Чучковської О.В. про стягнення судових витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову, якою стягнути на користь ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління Державної охорони України () витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині стягнення витрат відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

А.Г. Степанюк

Повний тексту виготовлено 14.09.2022 року