Справа № 160/9452/22
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2022 року Справа № 160/9452/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі її територіального органу (структурного підрозділу) - відділу державного нагляд) (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі її територіального органу (структурного підрозділу) - відділу державного нагляд) (контролю) у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу № 317601 від 03.02.2022 року, винесену Державною службою України з безпеки на транспорті в особі її територіального органу (структурного підрозділу) - відділу державного нагляд) (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Відповідачем було винесено постанову № 317601 від 03 лютого 2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн., на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яка прийнята на підставі акта перевірки № 308916 від 03.12.2021 року, в якому перевізником зазначений ОСОБА_2 . Тобто, згідно з актом перевірки позивач під час рейдової перевірки, а ні перевізником, а ні роботодавцем водія транспортного засобу не був. Таким чином, оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача є протиправною, як така, що прийнята не у спосіб визначений Порядком 1567 та безпідставна без встановлення обставин для її прийняття. Крім того, позивач зазначив, що згідно з ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ не може застосовуватися у разі відсутності тахокарток у водія суб`єкта господарювання, який здійснює внутрішні перевезення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
12 серпня 2022 року до суду надійшов відзив Державної служби України з безпеки на транспорті на позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому заперечували проти задоволення позову. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що посадовими особами Укртрансбезпеки 03 грудня 2021 року проводилась рейдова перевірка на а/д М-30, 916км.+897м. Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки МАМ, державний номер НОМЕР_1 який обладнано аналоговим тахіграфом, під керуванням водія ОСОБА_3 . Під час перевірки було встановлено, що на момент проведення перевірки відсутні тахокарти в кількості що передбачено ЄУТР (28+1), які відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 повинні знаходитись у водія і надаватись для перевірки уповноваженим на те посадовим особам. У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, посадовими особами Укртрансбезпеки було складено акт № 308916 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.12.2021, на власника транспортного засобу ОСОБА_2 . Водієм в свою чергу було надано Товарно-транспортну накладку № Р157 від 03.12.2021, в якій автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_1 . Представником ОСОБА_2 надано до Укртрансбезпеки Договір оренди транспортного засобу № 2 від 01 лютого 2021 року, згідно якого Орендодавець ( ОСОБА_2 ) передав Орендарю ФОП ОСОБА_1 у строкове платне користування транспортний засіб марки: «МАN 8.155». державний номер: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , термін оренди складає один рік. На виконання вимог п.26 Порядку № 1567 Укртрансбезпека ФОП ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про розгляд справи № 4101/83.1/24-22 від 20.01.2022 в якому зазначалося про необхідність явки на розгляд справи 03.02.2022 року. Таким чином, дослідивши всі матеріали та визначивши, що перевізником 03.12.2021 року був саме ФОП ОСОБА_1 , Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області винесло постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 317601 від 03.02.2022 року саме до Позивача.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
03 грудня 2021 року посадовими особами Укртрансбезпеки проводилась рейдова перевірка на а/д М-30, 916км.+897 м. в ході, якої був зупинений транспортний засіб марки MAN державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_2 .
За результатами перевірки було встановлено, що на момент проведення перевірки відсутні тахокарти в кількості що передбачено ЄУТР, які відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та її 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на. автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 повинні знаходитись у водія і надаватись для, перевірки уповноваженим на те по садовимо особам.
У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, посадовими особами Укртрансбезпеки було складено акт № 308916 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.12.2021 року.
На виконання вимог п 26 Порядку 1567 управлінням Укртрансбезпеки на адресу Позивача було направлено поштове повідомлення про розгляд справи № 4101/83.1/24-22 від 20.01.2022 року, в якому зазначалося про необхідність явки до Управлінця для розгляду справи на 03.02.2022 року (а.с. 40).
Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області було винесено Постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 317601 від 03.02.2022 року, відповідно до якої до позивача було застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 17 000,00 гривень на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 38).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 згідно Договору оренди транспортного засобу № 2 від 01 лютого 2021 року отримав у строкове платне користування транспортний засіб марки: «МАN 8.155» державний номер: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , строком на один рік (а.с. 42-46).
Тобто, ФОП ОСОБА_1 є автомобільним перевізником відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", що також підтверджується ТТН від 03 грудня 2021 року № Р157 (а.с. 39).
Відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Отже, вказаною нормою права, зокрема, встановлено, що водій транспортного засобу повинен мати та зобов`язаний пред`являти перевіряючим особам визначені цією нормою права документи, а також інші документи, передбачені законодавством.
Частиною 2 статті 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Аналіз положень Закону України "Про автомобільний транспорт" дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.
Отже, вказаною нормою права, зокрема, встановлено, що водій транспортного засобу повинен мати та зобов`язаний пред`являти перевіряючим особам визначені цією нормою права документи, а також інші документи, передбачені законодавством.
Такий висновок відповідає правовим висновкам, що викладені у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.
Згідно із абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із п.6.3 Положення (в редакції, на час виникнення спірних відносин) водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).
Отже, вказаним Положенням передбачено те, що вантажні автомобілі повинні бути обладнанні тахографами, а у випадку не обладнання тахографом водій зобов`язаний вести індивідуальну контрольну книжку.
У спірному випадку вантажний транспортний засіб був обладнанні тахографами.
Отже, тахокарти, особисті картки водіїв є тими документами, які зобов`язані мати водії перевізника і, відповідно пред`являти ці документи особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 3.5 Інструкції перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запис, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії.
Пунктом 3.6 Інструкції встановлено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР (994 016) здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:
- правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР (994,016);
- наявності та цілісності таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;
- дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа;
- дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;
- наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;
- строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення вантажів вантажними автомобілями з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а на водія такого транспортного засобу покладено обов`язок зберігати та пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, окрім документів, передбачених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" , - реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв тахокарти або особисту картку водія у разі використання цифрового тахографа, що передбачено Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 та Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010.
Посилання позивача на те, що Закон України № 2344 містить вимоги мати тахограф тільки міжнародним перевізникам не приймається судом до уваги, оскільки Положення №340 поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами і яким передбачено, які документи повинен мати водій в залежності від того обладнаний чи не обладнаний автомобіль тахографом.
Приписи даної Інструкції поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (п.1.3. Інструкції), без поділу на міжнародні та внутрішні перевезення.
При цьому, вищенаведені норми права не дають підстав стверджувати про те, що наявність таких документів передбачена лише у випадку міжнародних вантажних перевезень.
Саме такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 11.02.2020 р. у справі №820/4624/17.
За таких обставин, не пред`явлення водієм ОСОБА_4 тахокарт у кількості, що передбачена ЄУТР інспектору управління Укртрансбезпеки під час проведення рейдової перевірки є підставою для застосування до автомобільного перевізника відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Доводи позивача про те, що в Акті перевірки, який фіксує виявленні порушення, зазначена інша особа, а його данні як перевізник та роботодавця транспортного засобу в акті відсутні, суд вважає безпідставні, оскільки не звільняє його від відповідальності, як перевізника, оскільки саме він таким є відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт". В акті перевірки зазначено власника транспортного засобу - ОСОБА_2 та водія ОСОБА_4 під керуванням, якого знаходився транспортний засіб.
Отже, суб`єктом юридичної відповідальності за ст. 60 Закону № 2344 є саме автомобільний перевізник.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, суд дійшов висновку, що доводи позивача про протиправність постанови № 317601 від 03.02.2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,0 грн., є необґрунтованими, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
За таких обставин підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі її територіального органу (структурного підрозділу) - відділу державного нагляд) (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев