Справа № 640/11357/22
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

12 вересня 2022 року м. Київ № 640/11357/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкова Н.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Бюро економічної безпеки України

про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої частини заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Бюро економічної безпеки України (надалі - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 31, в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 17 січня 2022 року № 6-к, пункт 2 наказу від 08 лютого 2022 року № 7-ВН, наказ від 08 лютого 2022 року № 29-к;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Сектору внутрішнього аудиту Бюро економічної безпеки України;

- стягнути з Бюро економічної безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Бюро економічної безпеки України на користь ОСОБА_1 невиплачену частину заробітної плати за лютий 2022 року у розмірі 28 218,70 (двадцять вісім тисяч двісті вісімнадцять) гривень 70 копійок.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень протиправного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої частини заробітної плати залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні підстави, з яких вказаний строк було пропущено та надати належні та допустимі докази на підтвердження поважності пропущення такого строку.

На виконання вимог вказаної вище ухвали суду, представником позивача була подана до суду заява про поновлення пропущеного строку, в якій позивач у прохальній частині просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити позивачу пропущений строк на подання позовної заяви та відкрити провадження по справі № 640/11357/22.

В обґрунтування поданої заяви, представник позивача зазначає, що у зв`язку з відкликанням всіх своїх заяв на звільнення та відсутності виплати розрахунку при звільненні, позивач не вважав, що трудові відносини з ним припинено відповідачем, та думав, що оскаржувані накази були скасовані відповідачем.

Представник позивача у поданій заяві зазначає, що починаючи з моменту звільнення позивача, а саме з березня 2022 року (хоча позивач оскаржує наказ від 17 січня 2022 року № 6-к, пункт 2 наказу від 08 лютого 2022 року № 7-ВН, наказ від 08 лютого 2022 року № 29-к) з урахуванням того, що на території України було введено воєнний стан, позивачем вчинювались усі відповідні дії для продовження роботи та виконання своїх повноважень, а тому, оскільки останній не один раз відкликав всі свої заяви на звільнення, ніби-то продовжував працювати та виконувати свої посадові обов`язки, інформував у визначений спосіб про виконання роботи, направляв відповідачу засобами поштового зв`язку та засобами електронної пошти заяви про відкликання та табелі обліку робочого часу, які відповідач, як роботодавець ніби-то приймав та не повідомляв позивача про звільнення, позивач вважав, що його трудові відносини не припинено з відповідачем, саме тому не звертався до суду із відповідним позовом з приводу поновлення на роботі та оскарження наказів, а про факт звільнення дізнався лише на початку червня 2022 року.

Проте, до суду позивач звернувся лише 21.07.2022 направивши позовну заяву засобами поштового зв`язку.

Крім того, в обґрунтування підстав для визнання поважними причин пропуску строку та поновлення такого строку, представник позивача звертає увагу на обставини того, що з 24 лютого 2022 року відбулася збройна агресія російської федерації проти України, та у зв`язку з збройною агресією Російської Федерації було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який і надалі триває. У зв`язку з чим, позивач поза своєю волею, та внаслідок обставин, що не залежали від нього (обставин непереборної сили) першочергово мусив дбати про збереження свого життя, а тому не зміг подати позов без пропуску встановленого строку на звернення до суду. Крім того, позивач посилається на обставини частих і тривалих випадків тривоги в місті Києві, що значно ускладнили можливість руху з лівого на правий берег міста, оскільки під час повітряних тривог потяги метрополітену не переїжджають з одного берега на інший, а рух транспорту зупиняється, що значно ускладнює та збільшує тривалість часу лише на проїзд. Також встановлення комендантських годин призвело до скороченої та дистанційної роботи більшості установ та організацій.

Також, в обґрунтування позиції щодо наявності підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду представник позивача зазначив, що позивач не має спеціальних знань для складання процесуальних документів та ведення справи в суді, вимушений був в складних умовах воєнного стану здійснювати пошуки адвоката. Крім того, представник позивача зауважив, що у зв`язку з невиплатою відповідачем розрахунку при звільненні у позивача не було необхідних коштів для оплати послуг адвокату. Отже, позивачу було необхідно знайти саме того адвоката, на послуги якого він зможе віднайти кошти, тобто щоб вартість послуг адвоката була для нього прийнятна і була дійсна можливість оплатити такі послуги адвоката. Отже, за твердженнями представника позивача, враховуючи відсутність необхідних коштів для оплати послуг адвоката також знадобився деякий час. Натомість на підтвердження вказаних обставин належних та допустимих доказів надано суду не було.

Як висновок, представник позивача зазначив, що позивачем було докладено усіх можливих зусиль для поновлення свого порушеного права, не було виявлено зневажливого та недбалого ставлення до питання захисту своїх прав, що дає підстави для висновку, що у зв`язку з докладанням ним всіх можливих зусиль для відновлення свого порушеного права пропущений строк на звернення до суду підлягає поновленню.

На підставі викладених вище аргументів та висновків, представник позивача просив суд поновити позивачу строк на звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

Розглянувши подану позивачем до суду заяву про поновлення пропущеного строку, перевіривши доводи та аргументи зазначені позивачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах.

Водночас, частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу, що у відповідності до приписів частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється скорочений - місячний строк.

Зі змісту позовної заяви поданої позивачем вбачається, що позивачем безпосередньо оскаржується наказ від 17 січня 2022 року № 6-к про припинення державної служби та звільнення позивача з 21 січня 2022 року за власним бажанням, пункт 2 наказу від 08 лютого 2022 року № 7-вн «Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1 », яким зазначено: «Вважати днем звільнення ОСОБА_1 , із займаною посади - першим робочим днем після виходу з відпустки 09 березня 2022» та наказ від 08 лютого 2022 року № 29-к «Про внесення змін до наказу БЕБ від 17 січня 2022 року № 6-к «Про звільнення ОСОБА_1 », в якому вказано: «В пункті 1 слова та цифри « 21 січня 2022 року» замінити словами та цифрами « 09 березня 2022 року»».

Однак, як вже було встановлено судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, з даною позовною заявою позивач звернувся до суду лише 21 липня 2022 року (відповідно до поштового штампу на конверті).

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем було надано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, з аналізу якої вбачається, що позивач вказує про те, що останньому стало відомо про те, що його було звільнено з займаної посади лише у червні 2022 року, водночас, беручи до уваги вказані аргументи та доводи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

По-перше, судом з аналізу матеріалів позовної заяви, та що безпосередньо зазначено позивачем встановлено, що 08 лютого 2022 року на електронну пошту позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було направлено вказані вище оскаржувані позивачем накази від 08 лютого 2022 року № 7-вн «Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1 », яким зазначено: «Вважати днем звільнення ОСОБА_1 , із займаною посади - першим робочим днем після виходу з відпустки 09 березня 2022» та наказ від 08 лютого 2022 року № 29-к «Про внесення змін до наказу БЕБ від 17 січня 2022 року № 6-к «Про звільнення ОСОБА_1 », в якому вказано: «В пункті 1 слова та цифри « 21 січня 2022 року» замінити словами та цифрами « 09 березня 2022 року»», тобто, що свідчить про те, що позивачу реально і достеменно було відомо про існування оскаржуваних наказів, починаючи з 08 лютого 2022 року.

Зокрема, у поданій до суду заяві, позивач не заперечує факт отримання вказаних вище наказів на адресу електронної пошти, водночас, останній зауважує, що в подальшому 03 березня 2022 року, було подано заяви про відкликання заяв про звільнення, а тому позивач був впевнений у тому, що оскільки ним були відкликані такі заяви, то і наказ про звільнення його з займаної посади було скасовано, та надано можливість останньому продовжувати роботу та виконання покладених на нього повноважень за займаною посадою.

В свою чергу, беручи до уваги зазначені вище обставини, суд зауважує, що чинним нормами законодавства чітко встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересі.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або направлення адвокатом запитів до відповідних органів з метою виконання укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Аргументи позивача про те, що останній не знав та не міг знати про чинність оскаржуваних наказів є безпідставними та необґрунтованими, як для обставин щодо поновлення строку звернення до суду, оскільки, як вбачається, зокрема, щодо наказу від 08 лютого 2022 року № 7-вн «Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1 », то позивач сам зазначає, що останній починаючи з 08 лютого 2022 року перебував у відпустці, що свідчить не тільки про обізнаність позивача щодо оскаржуваного наказу про надання відпустки, а і про використання позивачем наданої йому відпустки, що взагалі свідчить про те, що вказаний наказ вичерпав свою дію.

Крім того, суд зауважує, що позивач звернувся до уповноваженого органу з заявами про відкликання своїх заяв про звільнення майже через місяць після отримання таких наказів, водночас, останній не зазначає та суду не зрозуміло, що заважало позивачу звернутись до уповноваженого органу раніше.

Крім того, в обґрунтування підстав для визнання поважними причин пропуску строку та поновлення такого строку, представник позивача звертає увагу на обставини того, що з 24 лютого 2022 року відбулася збройна агресія російської федерації проти України, та у зв`язку з збройною агресією Російської Федерації було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який і надалі триває.

Таким чином, станом на дату подання даного клопотання в Україні діє воєнний стан.

В свою чергу, представник позивача зазначає, що здійснення широкомасштабної військової агресії російської федерації проти України безпосередньо вплинуло на можливість вчасного подання даної позовної заяви, оскільки існувала висока загроза життю та здоров`ю позивача.

Також, представник позивача звертає увагу, що 28 лютого 2022 року торгово-промислова палата України офіційним листом підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд зазначає, що для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

За пунктом 3 частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 10 цього Кодексу, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини 2 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Наведеними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

В свою чергу, суд вважає за необхідне зауважити, що посилання скаржника на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою для позивача без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на життєдіяльність позивача, що, в свою чергу, обумовило пропуск строку на подання позовної заяви.

Суд зауважує, що введення воєнного стану, безумовно, є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки впливає на життєдіяльність в державі в цілому, однак, в даному випадку, між пропуском строку звернення до суду і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий, причинний зв`язок. При вирішенні питання про поновлення процесуального строку судом не може не враховуватися, зокрема, коли збіг процесуальний строк (до введення воєнного стану чи під час воєнного стану, а якщо до введення воєнного стану, то як задовго до цієї події), яким чином запроваджені обмеження перешкоджали своєчасно звернутися з позовною заявою. Водночас, з вказаного позивачем у поданому клопотанні та наданих до матеріалів документів та доказів вбачається, що позивач весь час знаходився територіально у місті Києві та мав всі засоби зв`язку з уповноваженими особами роботодавця, що давало позивачу реальну можливість дізнатись про чинність оскаржуваних наказів та про його звільнення. Крім того, позивач сам зазначає про те, що він 09 березня 2022 з`являвся до адмінбудівлі відповідача, однак не отримав потрібної йому інформації, водночас, після вказаної дати позивачем не було вчинено дій щодо відвідування адмінбудівлі відповідача ні на протязі квітня - травня 2022.

Суд зауважує, що клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою обґрунтоване введенням воєнного стану, проте, суд виходячи з аналізу поданого клопотання, приходить до висновку, що позивачем не наведено реальних та об`єктивних підстав та не надано належних та допустимих доказів про те, яким саме чином введення воєнного стану вплинуло на його обов`язок своєчасно подати позовну заяву чи у більш приближений до кінцевої дати час.

Отже, поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовною заявою, без достатніх підстав буде наданням йому переваги, чим, в свою чергу, буде порушено права інших учасників справи.

Посилання позивача про те, що в місті Києві відбувались постійні повітряні тривоги, які спричинили обставини того, що можливість руху була обмежена та посилання на введення комендантської години на території міста Києва не можуть слугувати належними та об`єктивними обставинами для поновлення позивачу пропущеного строку, з огляду на наступне.

17 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 305 «Про особливості роботи акціонерного товариства «Укрпошта» в умовах воєнного стану», якою у відповідності до частини 1 вирішено погодитись з пропозицією Міністерства інфраструктури щодо організації роботи акціонерного товариства «Укрпошта» (надалі - АТ «Укрпошта») на період дії воєнного стану та покладення на АТ «Укрпошта» таких завдань:

- забезпечення доставки пенсій і грошової допомоги громадянам, які отримують пенсії та грошову допомогу (за наявності технічної можливості);

- здійснення доставки ліків, гуманітарної допомоги, поштових відправлень та періодичних друкованих видань (за наявності технічної можливості);

- здійснення безоплатного перевезення майна вітчизняних підприємств, установ та організацій згідно з переліком, який формується Міністерством економіки і передається до Міністерства інфраструктури.

Тобто, виходячи з викладеного можна чітко встановити, що починаючи з 17 березня 2022 року, АТ «Укрпошта» було продовжено роботу та здійснення своїх функцій, зокрема, з доставки поштових відправлень, що з урахуванням того факту, що позивачем 21 липня 2022 року було направлено позовну заяву поштовими засобами зв`язку свідчить про те, що обставини того, що територіально по місту Києву було ускладнено переміщення та рух транспорту є безпідставними, та свідчать про те, що позивач мав реальну можливість направити позовну заяву засобами поштового зв`язку до суду з моменту коли дізнався або міг дізнатись про порушені права, починаючи з 17 березня 2022 року.

Вказані вище обставини, повністю встановлюють необґрунтованість посилань позивача на обставини того, що у зв`язку з воєнним станом виникли певні труднощі щодо переміщення по території міста Києва.

Крім цього, позивач у поданій до суду заяві посилається на обставини того, що після отримання на початку червня 2022 відповіді про те, що його було звільнено з займаної посади, у зв`язку з тим, що він не має спеціальних знань для складання процесуальних документів та ведення справи в суді, у нього виникли обставини щодо необхідності пошуку адвоката для захисту порушених прав у суді.

З матеріалів справи судом встановлено, що 21 червня 2022 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «МКБ ГРУПП» було укладено договір № 20 про правничу допомогу, яким передбачено, що Адвокатське об`єднання зобов`язується на платній основі надати правничу допомогу Клієнту у адміністративному провадженні у статусі позивача щодо визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату обумовлений цим Договором та Актом приймання-передачі правничої допомоги гонорар.

Між тим, суд зауважує та як було вже встановлено, з позовною заявою до суду про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, позивач звернувся лише 21 липня 2022 року (відповідно до інформації на поштовому конверті), тобто через місяць після укладання такого договору, в той же час останній не зазначає, що заважало йому після укладення договору про надання правничої допомоги звернутись до суду у більш короткий строк, з урахуванням вже доволі довгого часу пропущення спеціального місячного строку звернення до суду.

Крім того, суд зауважує, що посилання позивача на юридичну необізнаність та відсутність коштів на адвоката є безпідставними, оскільки позивач мав право та можливість звернутись до центру надання безоплатної правової допомоги. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що останньому було відмовлено у наданні такої правової допомоги, та чи мало місце звернення позивача до центру надання правової допомоги до суду надано не було.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У відповідності до частини 1 статті 3 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI встановлено, що право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з порушенням тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому не навів обставин, які об`єктивно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волі позивача.

Проте, суд наголошує, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

При цьому, суд звертає увагу, що при визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії.

Таким чином, виходячи з аналізу викладених вище обставини, встановлено, що позивач самостійно наполягає на тому, що був обізнаний про оскаржувані накази ще в лютому 2022, до суду не звертався, в подальшому достеменно знав на початку червня 2022 про порушені права, проте пропустив місячний строк та звернувся до суду лише 21 липня 2022, ніби-то у зв`язку з пошуком адвоката та коштів на оплату його послуг. Вищевказані обставини за позицією суду, без обґрунтування поважності такого пропуску належними та допустимим доказами, не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не лише свідчать про неповажність таких причин, а й є суперечливими між собою (представник позивача з поміж іншого вказує про поважність пропуску строку у зв`язку з обмеженням руху громадського транспорту у місті Києві, натомість подає позов засобами поштового зв`язку), але й ґрунтуються на припущеннях та твердженнях представника позивача, без надання належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, а тому оскільки підстави, з яких пропущено строк звернення до суду визнані судом неповажними, суд дійшов висновку про відсутність можливості відкрити провадження в цій справі та наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачу.

На підставі вищевикладеного, статтями 122, 123, 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_2 строку звернення з позовною заявою до адміністративного суду.

2. Позовну заяву ОСОБА_2 повернути.

3. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

4. Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова