Справа № 520/22769/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 р. Справа № 520/22769/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 11.01.22 по справі № 520/22769/21

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Харківської митниці (надалі також - відповідач), в якій, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про визначення коду товару № КТ-СА-2021, винесене Харківською митницею 16 вересня 2021 року;

- зобов`язати Харківську митницю здійснити митне оформлення товару «Верстат для виробництва нарукавників марки 2200» за кодом УКТЗЕД шляхом складення аркуша коригування до митної декларації №UA807170/2021/064573.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення, Харківський окружний адміністративний суд не надав належної оцінки доказам у справі, обставинам та матеріалам, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що товар «Верстат для виробництва нарукавників марки 2200» має бути класифікований за УКТЗЕД за кодом і, відповідно, до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що між позивачем (як покупцем) та ОСОБА_2 (як продавцем) 07 липня 2021 року укладено контракт № 01-07/21, за яким покупець придбав «Станок нарукавники марки 2200».

З метою митного оформлення придбаного товару до митного поста «Харків-товарний» Харківської митниці митним брокером позивача подано електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA807170/2021/060279 на товар: № 1 «Обладнання для виробництва виробів з пластмаси: Верстат для виробництва нарукавників марки 2200, у кількості- 1 шт. Призначений для випуску нарукавники з поліетилену марки пвд/пнд/псд з термічної запаювання гумки по торцях. Технічні характеристики: Продуктивність, шт/мін: робоча-100-120 максимальная-140 встановлена потужність, квт не більше-4.5 харчування, в-220 розмір нарукавники, мм: довжина - 250 +/- 10 ширина-регульована шах 400 товщина, (мкм)-від 8 ... 20. рік випуску 2021 № виробу 0011» за кодом із застосуванням ставки ввізного мита 0 %.

На підставі наявних документів декларантом у МД №UA807170/2021/060279 визначено код товару - .

Під час розгляду декларації посадовою особою митного посту «Харків - товарний» виникли сумніви стосовно правильності коду, зазначеного позивачем в графі 31 ЕМД, та з метою контролю правильності класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД направлено запит № 222 від 16.09.2021 до спеціалізованого підрозділу митниці (Управління митних платежів, контролю митної вартості та митно - тарифного регулювання ЗЕД).

За наслідками розгляду зазначеного запиту відділом кодування та класифікації товарів відповідача прийняте оскаржуване рішення, яким змінено опис імпортованого товару та код товару.

Так, в оскаржуваному рішенні про визначення коду товару № КТ-UA-2021 від 16.09.2021 вказано, що товар необхідно класифікувати за кодом , а також змінено опис товару з визначеного позивачем (графа 31 ВМД), а саме: «Обладнання для виробництва виробів з пластмаси: Верстат для виробництва нарукавників марки 2200, укількості 1 шт. Призначений для випуску нарукавників з поліетилену марки пвд/пнд/псд з термічним запаюванням гумки по торцях. Технічні характеристики: продуктивність, шт/хв: робоча-100-200, максимальна - 140» на визначений відповідачем «Машини та апарати для зварювання термопластичних матеріалів. Верстат Нарукавники марки 2200, модель - 2200, № виробу - 0011, рік випуску 2021, являє собою промислове обладнання, у якому з поліетиленової плівки (використовується плівка з пвд/пнд/псд поліетилену, товщиною 8 - 20мкм, завширшки до 400мм) шляхом електротермічного зварювання виготовляються нарукавники. Максимальна продуктивність - 140 шт/хв, живлення - 220В 50Гц, споживча потужність - не більш 4.5 кВт» (а.с. 24, 25).

У зв`язку із зазначеним декларанту повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, про що направлено картку відмови.

В якості причин відмови зазначено: «Неможливість здійснення митного оформлення товарів у зв`язку з коригуванням коду товару № 1 відповідно до рішення про визначення коду товару згідно з УКТЗЕД № КТ-А-2021 від 16.09.2021 (згідно п. 7 ст. 69 МКУ)». Роз`яснено необхідність подання нової митної декларації з урахуванням відомостей, наведених у рішенні про визначення коду товару згідно з УКТЗЕД.

У зв`язку із наведеним позивачем через декларанта подано нову митну декларацію №UA807170/2021/064573 із зазначенням у графі 33 коду товару 85158090 (а.с. 28).

Декларація №UA807170/2021/064573 прийнята відповідачем, товар пройшов митне оформлення та був пропущений через митний кордон.

Проте, не погоджуючись з рішенням Харківської митниці, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішення про визначення коду товару №КТ-СА-2021 прийнято відповідачем правомірно.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД.

Відповідно до частини 2 статті 69 Митного кодексу України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТЗЕД.

Частиною 1 ст. 248 Митного кодексу України (далі за тестом - МК України) передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до п. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно з підпунктом «г» п.5 ч. 8 ст. 257 МК України в митній декларації вказуються відомості про код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що класифікацію товарів за УКТ ЗЕД здійснює особа, яка подає митну декларацію. У свою чергу, митний орган здійснює контроль за такою класифікацією і може самостійно визначити код задекларованого товару лише в тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження органу доходів і зборів щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.

Процедуру ведення УКТ ЗЕД визначено Порядком ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 428 (далі - Постанова № 428).

Пунктами 2, 3 Постанови № 428 передбачено, що УКТЗЕД є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний тариф України», що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі та здійснення митного оформлення товарів. УКТЗЕД складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації (далі - Гармонізована система) з урахуванням Комбінованої номенклатури Європейського Союзу (далі - Комбінована номенклатура).

Згідно з Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 за № 584-VII (надалі Закон № 584-VII) група 84 «Реактори ядерні, котли, машини, обладнання і механічні пристрої; їх частини» входить до розділу XVI "Машини, обладнання та механізми; електротехнічне обладнання; їх частини; звукозаписувальна та звуковідтворювальна апаратура, апаратура для запису або відтворення телевізійного зображення і звуку, їх частини та приладдя".

До товарної позиції 8477 віднесено «Обладнання для обробки гуми чи пластмаси або для виробництва виробів з цих матеріалів, в іншому місці не зазначені; інше; інші", до товарної підпозиції 8477 80 «інше обладнання», до товарної підкатегорії 8477 80 99 00 «інші» машини.

Відповідно до цього ж Закону № 584-VII до розділу XVI входить група 85 «Електричні машини, обладнання та їх частини; апаратура для запису або відтворення звуку, телевізійна апаратура для запису та відтворення зображення і звуку, їх частини та приладдя». До товарної позиції 8515 віднесено «Машини та апарати для паяння або зварювання з можливістю різання або без неї, електричні (включаючи з електричним нагрівом газу), лазерні або іншого світлового чи фотонного випромінювання, ультразвукові, електронно-променеві, магнітно-імпульсні або плазмодугові; електричні машини та апарати для гарячого напилення металів або металокераміки; інші», товарна підпозиція 8515 80 охоплює "інші машини та апарати", а до товарної підкатегорії 8515 90 80 00 віднесено "інші" машини та апарати.

Наказом Державної митної служби України 14.07.2020 за № 256 затверджено Пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (надалі Пояснення).

Згідно з правилом 3 Пояснень у разі якщо згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином:

(а) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару;

(b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати;

(c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.

У поясненнях до Правила 3 зазначено, що це Правило передбачає три методи класифікації товарів, які, на перший погляд, можуть бути віднесені до двох чи більше товарних позицій, або згідно з умовами Правила 2 б), або за будь-якої іншої причини. Ці методи застосовуються в тій послідовності, в якій вони наведені в цьому Правилі. Отже, Правило 3 б) застосовується лише тоді, коли Правило 3 а) не підходить для класифікації, а якщо й Правила 3 а) та 3 б) не підходять, то застосовується Правило 3 в).

Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затверджений Наказом Міністерства фінансів України № 650 від 30.05.2012 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.07.2012 року за №1085/21397 (далі - Порядок № 650).

За визначенням п. 3 розділу І вищезазначеного Порядку № 650, класифікація товару - визначення коду товару відповідно до вимог Основних правил інтерпретації УКТЗЕД передбачених Законом України Про Митний тариф України, з урахуванням Пояснень до УКТЗЕД, рішень Комітету з Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації, методичних рекомендацій щодо класифікації окремих товарів згідно з вимогами УКТЗЕД розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи на виконання ст.68 Кодексу, до початку переміщення товару через митний кордон України, під час митного і оформлення та після завершення митного оформлення.

Контроль правильності класифікації товарів - перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТЗЕД під 1 час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до п. 5 розділу І Порядку № 650, контроль правильності класифікації товарів під час проведення процедур митного контролю та оформлення товарів здійснює посадова особа ПМО чи митного поста.

Розділом ІІІ вказаного Порядку встановлено, що декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТЗЕД при їх декларуванні відповідно до Митного кодексу України. Посадові особи підрозділу митного оформлення чи митного поста, відділу митних платежів здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Рішення приймається за результатами класифікації товарів згідно з УКТЗЕД у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей.

У разі неможливості однозначно перевірити правильність класифікації товару на підставі задекларованих відомостей відповідно до вимог ст. 69 Митного кодексу України (надалі МК України), декларант або уповноважена ним особа письмово повідомляється про необхідність надання додаткових документів чи відомостей, необхідних для підтвердження задекларованого ним коду товару згідно з УКТЗЕД.

Контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності:

-опису товару в митній декларації процедурі декларування згідно з вимогами ст. 257 МК України;

-відомостей про товар та коду товару згідно з УКТЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, з урахуванням Пояснень до УКТЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 МК України;

-заявленого коду товару відомостям, наведеним у базі даних Класифікаційні рішення програми Інспектор 2006 ЄАІС. При цьому така відповідність поділяється на три категорії: а) ідентичні товари; б) подібні (аналогічні) товари; в) товари, які не підпадають під вимоги підпунктів а та б абзацу четвертого цього пункту, але мають схожі: характеристики, які є визначальними для класифікації товару; призначення або принцип дії яких є основним для класифікації товару;

-перевірки відповідності заявленого опису товару та коду товару згідно з УКТЗЕД відомостям, наведеним у ПРК, у разі якщо до митного контролю та митного оформлення разом з пакетом документів надається ПРК.

Відповідно до пункту 13 розділу ІІІ Порядку № 650 класифікація товарів за запитами підрозділу митного оформлення або митного поста здійснюється посадовими особами відділу митних платежів на основі документів та відомостей, які передаються до відділу митних платежів разом із запитом.

Згідно з встановленими судом обставинами, процедура визначення коду товару за МД №UA807170/2021/060279 розпочалася з направлення запиту до Управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД № 222 від 16.09.2021 (а.с. 134).

Відповідно до тексту оскаржуваного рішення про визначення коду товару, під час його прийняття відповідач керувався представленими до митного оформлення документами, результатами митного огляду, викладеними в акті від 15.05.2021 за № UA807170/2021/060279, Законом України від 19.09.2013 за № 584-VII Про Митний тариф України, Поясненнями до УКТЗЕД, затвердженими Наказом ДМС України від 14.07.2020 за № 256.

Колегія суддів зауважує, що Пояснення до коду за УКТЗЕД, який був заявлений позивачем у митній декларації № UA807170/2021/060279, містяться у Поясненнях до глави 84 УКТЗЕД, якими керувався відповідач та які відповідно до прийнятного оскаржуваного рішення використані останнім формально.

Так, на етапі визначення належності товару до певної товарної групи, відповідачем прийнято до уваги те, що задекларований позивачем верстат з точки зору УКТЗЕД є багатофункціональним обладнанням, оскільки для реалізації на ньому виробничого процесу застосовано декілька технологічних операцій; верстат оперує термопластичними матеріалами у вигляді гнучких полімерних плівок.

Проте під час прийняття рішення Відділом класифікації товарів не було враховано, що визначальною ознакою задекларованого товару є не здатність виконувати певні окремі операції у процесі виробництва виробів з поліетилену, а виготовлення готових виробів з поліетилену нарукавників, обладнаних резинкою.

У роботі верстату для виробництва нарукавників дійсно використовується 2 основні операції «зварювання термопластичних матеріалів» та «відрізання». Але це лише дві з використовуваних при виробництві нарукавників виробничих операцій, до яких відносяться ще й протяжка, згинання, розміщення резинки, порізка, підрахунок кількості виготовленої продукції, що також не було враховано відповідачем при прийнятті спірного рішення.

На думку колегії суддів визначальним є те, що продукція, яку виробляє задекларований позивачем товар, являє собою не просто зварену чи нарізану плівку (поліетилен), а є готовим виробом, що може бути використаний без додаткових операцій на іншому обладнанні.

Опис товарної позиції 8477 передбачає, що в нього включаються машини для виробництва виробів з гуми чи пластмаси, тобто визначальною ознакою є саме здатність машини не виконувати певну операцію, а виготовляти повністю готовий виріб.

Опис товарної позиції 8515 передбачає, що в нього включаються машини, які здатні виконувати певну операцію паяння або зварювання, які є лише одним з етапів виготовлення певного виробу.

Тобто товарна позиція 8477 "Обладнання для обробки гуми чи пластмаси або для виробництва виробів з цих матеріалів, в іншому місці не зазначені" більш конкретно описує обладнання (верстат) для виробництва нарукавників, ніж позиція 8515 "Машини та апарати для паяння або зварювання з можливістю різання або без неї, електричні (включаючи з електричним нагрівом газу), лазерні або іншого світлового чи фотонного випромінювання, ультразвукові, електронно-променеві, магнітно-імпульсні або плазмодугові; електричні машини та апарати для гарячого напилення металів або металокераміки".

В контексті зазначеного слід зауважити на те, що відповідачем не ініціювалося проведення експертного дослідження для підтвердження правомірності самостійного визначення коду товару та зміни його опису з огляду на посилання відповідача на наявність технічних особливостей товару.

Отже відповідачем не надано до суду доказів вжиття заходів для проведення перевірки коду УКТЗЕД шляхом проведення експертного дослідження.

Зважаючи на викладене, відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо самостійного визначення коду товару.

Так, згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 810/2823/17, класифікація товарів для цілей митного оформлення відбувається згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), яка побудована на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів (ГС) та Комбінованої номенклатури Європейського Союзу (КН ЄС), відповідно до статті 311 Митного кодексу України. Порядок ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 428, відповідно до пункту 2 якого УКТ ЗЕД, є товарною номенклатурою Митного тарифу, затвердженого Законом України Про Митний тариф України, що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі, здійснення митного оформлення товарів. Змістом частини 5 статті 69 Митного кодексу України визначено, що у разі наявності складного випадку класифікації товару у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару, при виникненні суперечностей щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, необхідно застосовувати спеціальні знання, проводити дослідження. Класифікацію товарів за УКТ ЗЕД здійснює особа, яка подає декларацію. Орган доходів і зборів здійснює контроль за такою класифікацією і може самостійно визначити код задекларованого товару лише у тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження митного органу щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до оскаржуваного рішення про визначення коду товару, під час прийняття останнього відповідач, серед іншого, керувався описом товару, фотозображенням товару та актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу за митною декларацією від 04.06.2020 № UA807170/2021/060279, однак оскаржуване рішення не містить висновків щодо врахування чи неврахування зазначених документів.

Колегія суддів ураховує, що для правильного встановлення коду товару позивач надав технічний паспорт на товар, в якому зазначено механізм роботи верстату з виробництва нарукавників (модель 2200) та з якого можна встановити призначення верстату, а саме: «Верстат призначений для випуску нарукавників з поліетилену ПВД/ПНД/ПСД з термічною запайкою резинки з торців». Розділ 5 технічного паспорту містить положення про те, що виготовлення нарукавників здійснюється з поліетилену (плівки), намотаної у рулон, який поміщається на вал та певним чином закріплюється. Згідно з розділом 7 технічного паспорту, що містить експлуатаційні обмеження, верстат повинен використовуватися для виробництва нарукавників з поліетилену.

Наведене дозволяє зробити висновок, що товар являє собою обладнання з виготовлення із намотаної в рулон плівки (поліетилену) нарукавників, яке здійснює не тільки операції запаювання, але й інші операції без яких виготовлення нарукавників є неможливим.

Отже митний орган при прийнятті оскаржуваного рішення безпідставно не врахував цільове призначення імпортованого товару, його комерційне найменування та технічні характеристики.

Разом з цим у резолютивній частині оскаржуваного рішення Відділ класифікації товарів змінив опис товару (графа 31 ВМД), задекларований позивачем, на "Машини та апарати для зварювання термопластичних матеріалів. Верстат Нарукавники марки 2200, модель - 2200, № виробу - 0011, рік випуску 2021, являє собою промислове обладнання, у якому з поліетиленової плівки (використовується плівка з пвд/пнд/псд поліетилену, товщиною 8 - 20мкм, завширшки до 400 мм) шляхом електротермічного зварювання виготовляються нарукавники", чим фактично підтвердив, що єдиним призначенням задекларованого позивачем товару є виготовлення нарукавників.

Колегія суддів зауважує, що митний орган при класифікації товару повинен ураховувати всі документи та відомості, що передаються разом із запитом. При цьому жоден із них не має вирішального значення, має інформаційний або довідковий характер і оцінюється у сукупності з іншими доказами на підтвердження того чи іншого коду товару згідно з УКТЗЕД. Відтак урахування чи неврахування того чи іншого носія доказової інформації має бути обґрунтованим у відповідному рішенні митного органу.

Між тим у оскаржуваному рішенні про визначення коду товару у графі 4 Висновок такої інформації не наведено.

Отже відповідачем безпідставно здійснено коригування коду товару УКТ ЗЕД, задекларованого позивачем (графа 33 ВМД), з на .

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, слід зазначити, що Харківською митницею не виконано покладеного ч. 2 ст. 78 КАС України обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення.

Надаючи оцінку доводам відповідача, покладеним в основу прийняття спірного рішення про визначення коду товару, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскільки при виготовленні нарукавників основною операцією вважається операція термічного зварювання термопластичного матеріалу з можливістю зрізання, що цілком відповідає товарній позиції 8515, то відповідачем правомірно визначено код задекларованого позивачем товару .

Оскільки судовим розглядом установлено, що «Верстат для виробництва нарукавників марки 2200» є машиною, яка виготовляє готовий виріб з поліетилену нарукавники, колегія суддів дійшла висновку, що застосовуючи правило 3а Пояснень, слід обрати товарну позицію 8477 «Обладнання для обробки гуми чи пластмаси або для виробництва виробів з цих матеріалів, в іншому місці не зазначені», яка більш конкретно описує задекларований позивачем товар, ніж товарна позиція 8515.

Висновок суду першої інстанції про те, що позиції 8477 та 8515 описують товар в рівному ступені конкретності і обрати серед них більш конкретний неможливо, є хибним. Тому і недоречним є посилання суду першої інстанції на правило 3в Пояснень та, відповідно, визначення зварювання як основної операції придбаного позивачем товару, оскільки правило 3в Пояснень з наведених вище підстав не підлягає застосуванню.

Серед підкатегорій товарної позиції 8477 для даного випадку вірним є обрання коду .

Таким чином висновок суду першої інстанції про належність спірного товару до коду УКТ ЗЕД, а не до коду УКТ ЗЕД та, як наслідок, про правомірність оскаржуваного рішення про визначення коду товару №КТ-СА-2021 ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

За встановлених у справі обставин позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про визначення коду товару №КТ-UА-2021, винесеного Харківською митницею 16 вересня 2021 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, вимогу позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити митне оформлення товару «Верстат для виробництва нарукавників марки 2200» за кодом УКТЗЕД шляхом складення аркуша коригування до митної декларації №UА807170/2021/064573, колегія суддів уважає передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів безумовно погоджується із доводами позивача про те, що результати будь- якого судового розгляду повинні бути оформлені таким судовим рішенням, яким повністю вирішувався б спір, а саме рішення за змістом містити конкретний спосіб і порядок повного відновлення порушеного права, яке б виключав в майбутньому повторне зловживання суб`єктом владних повноважень своїми правами і обов`язками чи нове звернення до суду.

Втім, згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки на час розгляду справи таких не існує.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи те, що судовому захисту підлягає тільки порушене на момент звернення до суду право позивача, яке в цій справі відновлюється шляхом визнання протиправним та скасування рішення про визначення коду товару №КТ-UА-2021, винесене Харківською митницею 16 вересня 2021 року, саме задоволення позовних вимог в цій частині і є ефективним захистом порушених прав позивача.

У випадку, що розглядається судом, після скасування оскаржуваного рішення митний орган складає аркуш коригування до відповідної митної декларації у разі необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з поверненням митних платежів та зобов`язаний вчинити при цьому весь обсяг дій, зміст і обсяг яких визначений Положенням про митні декларації, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року за N 450, Порядком оформлення аркуша коригування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 06.11.2012 за № 1145, Митним кодексом України.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14 300,00 грн, понесених позивачем під час розгляду справи у суді першої та другої інстанцій, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Водночас склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 за № 5076-VI (надалі також Закон № 5076) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI установлено:

представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного,

засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;

надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні;

представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;

представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами;

представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати професійної правничої допомоги у суді першої та другої інстанцій надано до матеріалів справи копії таких документів: договору про надання правової допомоги адвокатом № 13/07/21 від 13.07.2021, додатку № 1 від 03.11.2021 до договору № 13/07/21 від 13.07.2021, актів приймання-передачі наданих послуг від 02.12.2021 та від 28 січня 2022 року.

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Так, згідно з додатком № 1 до договору від 03.11.2021 до договору № 13/07/21 від 13.07.2021 клієнт (позивач) доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання щодо надання клієнту правової допомоги з питання представництва інтересів клієнта у спорі з митним органом із приводу оскарження рішення про визначення коду товару №КТ-UА-2021 від 16 вересня 2021 року; сторони погодили, що гонорар адвоката визначається із розрахунку 1000,00 грн за кожну годину надання адвокатом правової допомоги, витрати часу на дорогу до суду та з суду, очікування на судове засідання із розрахунку 500,00 грн за кожну годину, витрачену адвокатом на зазначені дії.

За актом приймання-передачі наданих послуг від 02.12.2021 адвокатом надано такі послуги на загальну суму 10800,00 грн:

- детальний аналіз оскаржуваних рішень та картки відмови 500,00 грн (0,5 год);

- збір та аналіз наявних у клієнта документів з питання, щодо якого надається правова допомога - 1500,00 грн (1,5 год);

- аналіз законодавства та судової практики з питання, щодо якого надається правова допомога 2000,00 грн (2 год);

- написання тексту позовної заяви 3000,00 грн (3 год);

- складання пакету документів для подачі до суду 500,00 грн (0,5 год);

- подача позову до суду - 300,00 грн (0,3 год);

- аналіз відзиву на позовну заяву по справі 1000,00 грн (1 год);

- складання відповіді на відзив по справі - 2000,00 грн (2 год).

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 28 січня 2022 року адвокатом надано такі послуги на загальну суму 3500,00 грн:

- аналіз рішення суду першої інстанції 1000,00 грн (1 год);

- складення тексту апеляційної скарги 2000,00 грн (2 год);

- складення пакету документів (апеляційна скарга з додатками) для подачі до суду 500,00 грн (0,5 год).

Колегія суддів, дослідивши подані заявником докази, вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвокатів є дещо завищеним та не є співмірним із складністю справи та з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом, наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка та представництво інтересів позивача не потребували настільки значного часу для надання адвокатами послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до гонорару адвоката, а суми, які заявлені до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги, не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру.

Так, види правничої допомоги як: аналіз оскаржуваних рішень та картки відмови, збір та аналіз наявних у клієнта документів з питання, щодо якого надається правова допомога, аналіз законодавства та судової практики з питання, щодо якого надається правова допомога не є окремими послугами та охоплюються послугою написання тексту позовної заяви, оскільки фактично є однією послугою адвоката, яка включає в себе правовий аналіз первинних документів, обрання належного способу захисту прав та підготовку позовної заяви до суду.

Крім того, послуги з аналізу відзиву, аналізу рішення суду першої інстанції не підлягають виділенню в окремий вид наданої послуги, оскільки ці дії мають бути віднесені до категорії формування правової позиції та складання відповідного процесуального документу (відповіді на відзив, апеляційної скарги).

Складення пакету документів для подання позову до суду (500,00 грн.), подання позову до суду (300,00 грн) та складення пакету документів (апеляційна скарга з додатками) для подачі до суду (500,00 грн) не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в статтями 1, 19 Закону № 5076-VI. А тому витрати на здійснення вказаних видів робіт (надання послуг) не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

У відзиві на позовну заяву відповідач, з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду, сформовану у постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, зазначав про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами; розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову.

Враховуючи викладене та часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підтвердженими витратами позивача на правничу допомогу, яка здійснена представником позивача за Договором № 13/07/21 від 13.07.2021 у суді першої та другої інстанцій є сума 7000,00 грн (написання тексту позовної заяви - 3000,00 грн, складання відповіді на відзив по справі 2000,00 грн та складення тексту апеляційної скарги 2000,00 грн).

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 4 листопада 2019 року по справі № 9901/264/19.

Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, колегія суддів ураховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 сплачено судовий збір на загальну суму 5675,00 грн, а саме: при поданні адміністративного позову - 2270,00 грн, при поданні апеляційної скарги 3405,00 грн.

Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов та апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково, при цьому враховуючи, що задоволені вимоги охоплюють обсяг порушених прав та законних інтересів позивача, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5675,00 грн.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2022 по справі № 520/22769/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про визначення коду товару №КТ-UА-2021, винесене Харківською митницею 16 вересня 2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк