Справа № 640/13595/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо не надання інформації по суті звернення ОСОБА_1 від 22.04.2020 згідно з вимогами Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України надати ОСОБА_1 об`єктивну, повну та обґрунтовану інформацію по суті звернення ОСОБА_1 від 22.04.2020 згідно з вимогами Закону України «Про звернення громадян».

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що звернувся до відповідача із зверненням роз`яснити загальний порядок поновлення працівника на посаді, яка не існує внаслідок організаційних змін, однак відповідачем в порушення вимог статей 8, 19, 21, 40 Конституції України, статті 19 Закону України «Про звернення громадян» не розглянуто його звернення по суті.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не враховано вимог інформаційного законодавства, порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що надана відповідачем відповідь від 22.04.2020 року не містить запитуваної інформації щодо порядку поновлення працівника на посаді, яка не існує внаслідок організаційних змін.

Також на думку апелянта, судом першої інстанції невірно застосовано та розтлумачено положення, що стосуються дискреційних повноважень органу державної влади.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 16 серпня 2022 року.

Від представника відповідача до суду 27.07.2022 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідач не погоджується з доводами та обґрунтуваннями ОСОБА_1 , оскільки ним у межах строків та відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надана об`єктивна та обґрунтована відповідь на звернення апелянта у повному обсязі.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 22.04.2020 року звернувся до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з проханням роз`яснити порядок виконання рішення суду щодо поновлення працівника на посаді, яка не існує внаслідок організаційних змін, із посиланням на норми права.

У відповіді на звернення за вих. №3512-06/32638-09 від 25.05.2020 року відповідачем надано відповідь та повідомлено про результати розгляду звернення у встановлені законодавством строки.

28.05.2020 року позивач повторно звернувся до відповідача та отримав відповідь від 04.06.2020 №3512-06/34876-09, де зазначено, що відповідь на порушені у зверненні питання були вже надані в попередньому листі від 25.05.2020 №3512-06/32638-09.

Також проінформовано, що відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо не надання інформації по суті звернення, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свої прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

За правилами частини першої статті 1 Закону «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заявою (клопотанням) у розумінні вказаної статті Закону є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (стаття 15 Закону України "Про звернення громадян").

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Частиною першою статті 20 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожен з громадян має гарантоване право звернутись до уповноваженого органу із проханням сприяти реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів, а орган, до якого він звернувся зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити доводи скарги, невідкладно вжити заходів щодо відновлення порушених прав, виявити та усунути причини та умови, які сприяли порушенням, надати мотивовану відповідь у строки встановленні статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» та повідомити особу про наслідки розгляду.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 30 вересня 2019 року у справі К/9901/55029/18.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано відповідь ОСОБА_1 листом від 25.05.202 року №3512-0632638-09, копія якого наявна в матеріалах справи та роз`яснено, що у випадку, коли існують обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції за заявою стягувача чи виконавця може встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Зазначений лист підписаний заступником Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України - Ю.А.Свириденко.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що допущення з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо ненадання відповіді на звернення позивача відсутні, оскільки позивач звернувся із заявою 22.04.2020 року, а відповідь надано відповідачем 25.05.2020 року, що підтверджується листом в матеріалах справи.

Щодо доводів апелянта про те, що в листі відсутня інформація щодо порядку поновлення працівника на посаді, яка не існує внаслідок організаційних змін, колегія суддів зазначає наступне.

Незгода ОСОБА_1 з позицією, яка викладена відповідачем у листі від 25.05.2020 року №3512-0632638-09 не є свідченням необ`єктивності розгляду заяви.

Окрім цього, суд першої інстанції вірно зазначив, що надані відповіді по суті порушених у зверненнях до державного органу питань є дискрецією органу державної влади.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті які були зазначені (наведені) в позовній заяві, з урахуванням яких судом вже надана оцінка встановленим обставинам справи.

З наведеного слідує, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації по суті звернення позивача від 22.04.2020 в порядку Закону України «Про звернення громадян» та для зобов`язання надати об`єктивну, повну та обґрунтовану інформацію по суті звернення позивача, адже відповідач у визначений строк, виконав вимоги Закону України «Про звернення громадян».

Колегія суддів зауважує, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Відповідно до частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні та не є підставою для його скасування/зміни.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.О.Аліменко

Суддя В.П.Мельничук