Справа № 334/1079/22 (2-а/334/49/22)
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 334/1079/22 (2-а/334/49/22)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.07.2022 року (суддя Фетісов М.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 08.07.2022 року) в справі №334/1079/22 (2-а/334/49/22) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Поліцейського Відділу поліції № 2 (м. Волочиськ) Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Волкотруба Владислава Леонідовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

в с т а н о в и в:

18.02.2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту відповідач-1), Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі по тексту відповідач-2), Поліцейського Відділу поліції № 2 (м. Волочиськ) Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Волкотруба В.Л. (далі по тексту відповідач-3) в якому просив суд скасувати постанову серія ЕАО № 5302566 в справі про адміністративне правопорушення від 10.02.2022 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.07.2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом вказувалось, що рішенням суду його дійсно позбавлено права керувати транспортним засобом, проте на таке рішення суду ним подано апеляційну скаргу, апеляційна скарга ухвалою від 28.01.2022 року повернута у зв`язку з відмову у клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження, 10.02.2022 року ним подано апеляційну скаргу повторно. Тобто на момент притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія, рішення про позбавлення його права керувати транспортним засобом не набрало законної сили. На момент винесення оскаржуваної постанови здійснювалось апеляційне оскарження та постанова про позбавлення права керувати транспортним засобом не набрала законної сили. Апелянт вказував, що адміністративне правопорушення є таким коли вчинено умисно, позивач керуючи транспортним засобам був упевнений у правомірності своїх дій, не усвідомлював протиправний характер своїх дій, не передбачав шкідливих наслідків і не бажав настання порушення. Апелянт вказував, що він не оспорює факт наявності постанови суду про позбавлення його права керування, проте наполягає на тому, що така постанова оскаржене і на момент винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, таке рішення суду не набрало законної сили.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Рішенням суду ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Апеляційна скарга захисника адвоката від 21.01.2022 року на рішення суду про позбавлення позивача права керування транспортними засобами, була повернута постановою Запорізького апеляційного суду від 28.01.2022 особі, яка її подала. Постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 336/8434/21, якою позивач був позбавлений права керування транспортними засобами, набула законної сили на момент винесення співвідповідачем оскаржуваної постанови. Повторна апеляційна скарга подана позивачем Запорізькому апеляційному суду 16.02.2022 року, вже після винесення оскаржуваної постанови, про що свідчить те, що до позовної заяви представником позивача була додана апеляційна скарга від 21.01.2022 року. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням права позивача, у тому числі, на правовий захист, доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, обґрунтовано притягнення його до адміністративної відповідальності згідно з оскаржуваною постановою, не доведено існування підстав для скасування постанови.

Матеріалами справи встановлено, що Поліцейським Відділу поліції № 2 (м. Волочиськ) Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області капралом поліції Волкотрубом В.Л. було складено постанову серії ЕАО № 5302566, відповідно до якої, 10.02.2022 року о 11:14 год. після зупинки транспортного засобу Chevrolet Volt номер державної реєстрації НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування судом, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП. Встановлено, що ОСОБА_1 копію постанови отримав.

Наявний відеозапис, що наданий Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області, відповідно до якого, ОСОБА_1 підтверджує, що обізнаний про позбавлення рішення суду його права керувати транспортними засобами, на відеозаписі зафіксовано спілкування з поліцейським, поліцейський роз`яснює права позивача, роз`яснює суть вчинено порушення.

Встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2021 року у справі № 336/8434/21 ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та на нього накладене стягнення у виді однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2021 року у справі № 336/8434/21 ОСОБА_1 оскаржена та постановою Запорізького апеляційного суду від 28.01.2022 року відмовлено адвокату Фельському С.Л. у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2021 року відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП, апеляційна скарга повернута особі, яка її подала.

Системою «Судова влада» підтверджується, що повторно адвокатом Захаряна М.С. подано апеляційну скаргу 16.02.2022 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20.05.2022 року у справі № 336/8434/21 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2021 року задоволене, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишена без змін.

На момент винесення оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності 10.02.2022 року, постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2021 року у справі № 336/8434/21 набрала законної сили. Подана апеляційна скарга постановою суду апеляційної інстанції від 28.01.2022 року була повернута. Повторно апеляційна скарга подана 16.02.2022 року.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 2 ч.1 ст.32 Закон України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Згідно ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу, які містять і те, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до пп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

ОСОБА_1 не мав при собі посвідчення водія, рішенням суду позбавлений права керувати транспортними засобами строком на один рік. Станом на 10.02.2022 року рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами набрало законної сили, рік строку позбавлення права керувати транспортними засобами не минув.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена, наявний відеозапис, з якого вбачається, що позивач під час зупинки транспортного засобу не мав, не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Позивач фактично погоджується з вчиненим ним порушенням.

ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи позбавленим цього права рішенням суду, яке на момент фіксування порушення, набрало законної сили.

Обов`язок доказування покладається на суб`єкта, який виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Право органів Національної поліції та працівників Національної поліції під викання ними своїх обов`язків, перевіряти наявність посвідчення водія, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити таке посвідчення.

Згідно ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

Суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення керується судовою практикою, викладеною Верховним Судом у постановах від 25.09.2019 року у справі №127/19283/17, від 13.03.2020 року у справі №161/11159/16-а, від 02.12.2019 року у справі №766/10693/17.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 286, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.07.2022 року в справі №334/1079/22 (2-а/334/49/22) залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова