Справа № 160/4456/22
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2022 року Справа № 160/4456/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни, тертя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю №Вердикт Капітал» про про визнання протиправними та скасування постанов,-
15.03.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в якій просить суд:
- визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни, а саме:
- постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2022 про відкриття виконавчого провадження №68161177;
- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13.01.2002 по виконавчому провадженню №68161177;
- постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 13.01.2002 по виконавчому провадженню №68161177;
- постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.01.2002 №68161177.
- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анну Сергіївну надати до суду належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження від 13.01.2022 №68161177.
Позивач зазначає, що 14.02.2022 року від свого роботодавця, Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради дізналась, що приватним виконавцем 19.01.2022 року прийнята постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №68161177. Вказана постанова направлена супровідним листом від 19.01.2022 року №5906, поштове відправлення від 02.02.2022 року, про що свідчить штамп на конверті.
Ухвалою від 16.03.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №68161177.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та витребувані судом матеріали виконавчого провадження не надав, у зв`язку з чим суд повторно повідомляв відповідача про відкриття провадження по справі.
02.09.2022 року відповідачем надано витребувані документи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
13.01.2022 року відповідачем постановлено стягнути з боржника основну винагороду у сумі 952,72грн та загальну мінімальну суму мінімальних витрат у розмірі 700грн.
19.01.2022 року приватним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
У вказаних постановах адресою позивача зазначено: АДРЕСА_1 .
Згідно з витягом з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , місцем проживання позивача є АДРЕСА_2 .
Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку - Законом України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України«Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих написів нотаріусів.
Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (зі змінами), чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом, не передбачено обов`язку приватного виконавця вимагати від стягувача документи на підтвердження інформації, що зазначена у виконавчому документі.
Зазначення у виконавчому написі серед іншого, місце проживання чи перебування фізичної особи-боржника відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язковою вимогою до виконавчого документа.
Вчинення виконавчого напису (складення виконавчого документа) перебуває в межах повноважень відповідного нотаріуса, як і відповідальність за правильність наведених в ньому даних, а правомірність дій нотаріуса, як і відповідальність за правильність наведених в ньому даних не є предметом спору та не підлягають оцінці у рамках даної адміністративної справи.
Таким чином, суд зазначає, що відсутні порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо надсилання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із надсиланням вказаних документів на адресу, що вказана у виконавчому документі.
Позивач зазначає, що 18.02.2022 року та 21.02.2022 року звернулась до приватного виконавця із заявами про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №68161177, які були подані за допомогою електронної пошти, проте приватний виконавець відповіла, що матеріали для ознайомлення будуть надані після того, як позивач направить їй копію свого паспорту. Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що п. 8 Постанови про відкриття виконавчого провадження містить ідентифікатор доступу, за допомогою якого сторони виконавчого провадження мають можливість ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження, але станом на 21.02.2022 року жодного документа в автоматизованій системі за ВП №68161177 немає.
Згідно з ч.1 ст. 19 Закону сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Разом з тим, положеннями п.2 ч.2 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, стягувач має доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження, яка містить зазначені постанови, тобто стягувач мав можливість з ними ознайомитись.
У той же час позивач не надав суду доказів, що він звертався до відповідача із проханням ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження та вони не були йому надані.
У відповідності до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Тобто, доводи позивача про відсутність можливості ознайомитись з матеріалами справи необгрунтовані та недоведені.
Також, позивач наголошує на такому: приватний виконавець відкрила виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса без підтвердження факту, що угода між позивачем та ТОВ «Вердикт Капітал» є нотаріально засвідченою угодою; Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату від 25.10.2021 року №4 свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю нотаріуса анульовано згідно з наказом Міністерства юстиції України від 01.11.2021 року №3897/5.
Враховуючи, що предметом розгляду в даній справі є дії та рішення в процесі здійснення виконавчих, а не нотаріальних дій, то в даному випадку спеціальним законом виступає Закон України «Про виконавче провадження».
Відтак, за наявності виконавчого документа, що відповідає вимогам закону, приватний виконавець приймає рішення про відкриття виконавчого провадження.
У випадку недотримання нотаріусом вимог закону щодо вчинення виконавчого напису, боржник може реалізувати свої право на звернення до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Так, відповідальність за вчинення виконавчого напису відповідно до вимог Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 несе нотаріус, як особа, яка вчиняє виконавчий напис.
Згідно зі статтею 50 Закону № 3425 нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Доказів визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, або його скасування у судовому порядку до суду позивачем не надано. Окрім того, правомірність вчинення нотаріусом виконавчого напису не є предметом розгляду у даній справі.
Принагідно суд звертає увагу позивача на те, що Законом України "Про виконавче провадження" законодавцем чітко регламентовано процедуру відновлення порушених прав боржника за умови відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, який скасовано, визнано нечинним чи таким, що не підлягає виконанню.
Відтак, аргументи позивача про те, що договір кредитування не був нотаріально посвідчений, що унеможливлює вчинення виконавчого напису, є предметом оцінки судом за правилами цивільного судочинства, у той час як суд адміністративної юрисдикції, оцінюючи рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правовому спорі, а саме постанову про відкриття виконавчого провадження, не може за такої аргументації позову визнати протиправним оскаржувану постанову за умови відсутності доказів про те, що виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню, у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни, тертя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко