Справа № 950/2230/21
Суддя: Чхайло О. В.
Дата ухвалення: 2022-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 950/2230/21
Номер провадження 2-а/950/4/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Лебедин

02 вересня 2022 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі Сивоконь А.І.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Хамбіра Антона Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення;

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі свого представника, звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача, в якій просив скасувати постанову серії ЕАО № 4948864 від 25.10.2021 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, а також стягнути на його користь 5000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати.

Свої вимоги сторона позивача мотивує тим, що постановою інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Хамбіра А.С. серії ЕАО № 4948864 від 25.10.2021 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. Як зазначено в оскаржуваній постанові, він керував транспортним засобом, обладнаним пасивними засобами безпеки та перевозив пасажира не пристебнутого паском безпеки, чим порушив п.2.3.в ПДР. З таким рішенням позивач не згоден, оскільки пасажирів, непристебнутих ременями безпеки він не перевозив, а матеріали справи не містять доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. Разом з цим діюче в Україні законодавство визначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явилися.

Представник позивача в наданій заяві позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати у його відсутності та у відсутності ОСОБА_1 .

Відповідач - інспектор поліції Хамбір А.С. в наданому відзиві на позовну заяву проти вимог ОСОБА_1 заперечив, посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням прав позивача, а вина останнього у скоєному є доведеною повністю належними та достатніми доказами. Тому просив у позові відмовити повністю.

Інші відзиви на позовну заяву у даній справі суду надані не були.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Між сторонами мають місце адміністративні правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого у справі про адміністративне правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що постановою інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Хамбіра А.С. серії ЕАО № 4948864 від 25.10.2021 позивача притягнуто до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с. 14-15).

Зазначеним рішенням ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 25.10.2021 керував транспортним засобом - MERCEDES-BENZ SPRINTER номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним пасивними засобами безпеки та перевозив пасажира не пристебнутого паском безпеки, що є порушенням п. 2.3.в. ПДР.

Не погодившись з цим, ОСОБА_1 звернувся до суду, посилаючись на те, що докази його вини відсутні, а тому оскаржувана постанова є незаконною.

Суд погоджується з такими доводами позивача та зауважує, що згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі статтями 245, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Вищенаведених вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 поліцейський не дотримався, оскільки у справі відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, яке ставиться йому в вину.

Як доказ у справі, відповідачем надано відеозапис подій, які мали місце 25.10.2021 з участю позивача. Однак, дослідженням даного доказу не було підтверджено того, що ОСОБА_1 вчинив порушення вимог Правил дорожнього руху.

Так, з даного відеозапису вбачається, що позивач проти висунутих поліцейським звинувачень заперечив. Поряд з цим відеозаписом не зафіксованого того факту, що пасажир транспортного засобу під час руху дійсно був не пристебнутий паском безпеки.

Інші докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 в ході судового розгляду не надавалися і матеріали справи їх не містять, хоча за змістом положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції України, не є вичерпними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62).

Таким чином, відповідальність особи та процедура притягнення особи до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 (Справа № 1-135/2018(5846/17) звернув увагу на те, що важливою гарантією дотримання прав та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України).

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно з пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (пункт 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 6 грудня 1988 року, пункт 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» (Janosevic v. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Оцінивши всі наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає, що вина ОСОБА_1 є недоведеною.

Тому, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, положень чинного законодавства, оскаржувана постанова підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі про притягнення позивача до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП - закриттю.

Оскільки рішення ухвалене на користь позивача, на його користь також слід стягнути усі понесені ним та документально підтвердженні судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. (а.с. 19) та витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1500 грн. (а.с. 16. 17).

Одночасно, ухвалюючи рішення, суд не може погодитися з доводами ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди, так як у справі відсутні докази наявності у діянні відповідача складу цивільно-правового порушення, а саме наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідача, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача, а також наявність вини відповідача в її заподіянні. Також стороною не надано суду доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, порушення стосунків позивача з іншими людьми, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на його думку, настали внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Сам же факт скасування постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення такої шкоди.

Тому суд дійшов висновку про часткове задоволенню позовних вимог у даній справі.

Керуючись ст. ст. 72-77, 90, 241-246, 286 КАС України;

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Хамбіра Антона Сергійовича серії ЕАО № 4948864 від 25.10.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, вул. Ф. Ернста, 3, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) кошти на відшкодування понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. та кошти в розмірі 1500 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.09.2022.

Суддя Олександр ЧХАЙЛО