Справа № 160/692/22
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2022 року Справа № 160/692/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку №2 ОСОБА_1 , період роботи у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (шахта Самарська) з 03.12.2015 р. по 23.11.2019р. та з 01.10.2021р. по 19.11.2021р. на посаді гірника (з вибирання породи) дільниці технологічного комплексу поверхні №2, час навчання в «Учбово-курсовому комбінаті» ДХК «Павлоградвугілля» з 25.01.1993р. по 18.03.1993р. по професії машиніст конвеєрів, з 07.08.2013р. по 22.09.2013р. по професії гірника поверхні (з виборки породи) дільниці технологічного комплексу поверхні;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , період безробіття з 09.05.1997р. по 09.11.1997р. та 25.12.1997р. по 17.06.1998 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.
В обґрунтування позивних вимог позивач посилається на те, що при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із письмовою заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 їй було протиправно відмовлено в призначенні пенсії, не зарахувавши до страхового стажу певні періоди роботи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року відкрито провадження у справі №160/692/22, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
18.03.2022 Дніпропетровським окружним адміністративним судом через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримано відзив на позовну заяву.
За поясненнями відповідача відповідно до п. 4.2. розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2002 №22-1 після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькій області і саме ним було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.
По суті заявлених позовних вимог відповідач вказує, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), пільговий стаж роботи позивача за Списком №2 станом на 01.04.2015 повинен становити не менше 10 років на зазначених роботах, при цьому загальний страховий стаж повинен бути не менше 20 років.
Станом на 01.04.2015 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має необхідного загального стажу (менше 20 років) та пільгового стажу (менше 10 років), що не дає право на призначення пенсії за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач набуде право на призначення пенсії на пільгових умовах при досягненні 55 років.
Для підтвердження пільгового характеру робіт у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за період з 03.12.2015 по 23.11.2019 позивачем не надано відповідно до вимог пунктів 1,20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, довідки про підтвердження пільгового стажу.
Оскільки позивачем не надано документів про тривалість роботи в підземних умовах під час навчання підземним професіям та оплату праці за час такого навчання, то у Пенсійного фонду відсутні законні підстави для зарахування періодів навчання на курсах підземних професій до пільгового стажу.
Відповідач вказує про неможливість зарахувати до страхового стажу позивача період безробіття, оскільки при ведені трудової книжки порушено розділ 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, за яким до трудової книжки вносяться відомості власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 залучено як другого відповідача у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
17.05.2022 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких на виконання ухвали суду від 29.04.2022 повідомлено, що відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, заява гр. ОСОБА_2 щодо призначення пенсії на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не надходила, відповідно будь-якого рішення стосовно гр. ОСОБА_1 не приймалося.
Дослідивши надані Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи, судом встановлено, що відповідачем помилково вказано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як орган, який прийняв спірне рішення про відмову у призначенні пенсії.
За вказаних обставин ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області замінено на Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, розгляд справи розпочато спочатку.
26.07.2022 через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву.
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вважає себе неналежним відповідачем щодо призначення позивачу пенсії за віком, оскільки вчинення дій щодо позивача може бути ним здійснено тільки у разі надходження заяви особи органів Пенсійного фонду та після розподілу її із централізованої бази ППВП саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Відповідач-2 також зазначає, що перебирання судом повноважень щодо визначення пенсії є формою втручання в дискреційні повноваження управління та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
В період з 15.08.2022 по 02.09.2022 суддя перебувала у відпустці.
Розгляд справи здійснюється після виходу судді з відпустки.
Судом встановлено наступні обставини, які підтверджені матеріалами справи:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 19.11.2021 із заявою і документами про призначення пенсії за віком за Списком №2.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №33 від 25.11.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком №2.

Жінкам, які не мають необхідного пільгового стажу роботи, але мають не менше половини стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за наявності передбаченого загального стажу роботи, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зниженням пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Органом Пенсійного фонду розраховано страховий стаж особи: 24 роки 1 місяць 24 дні; пільговий стаж особи: 4 роки 10 місяць 19 днів.

До страхового стажу не зараховано: періоди з 09.05.1997 по 09.11.1997 та з 25.12.1997 по 17.06.1998, оскільки на початок та кінець виплати допомоги по безробіттю зазначено один наказ.

Позивач також вказує, що відповідно до розрахунку стажу органом Пенсійного фонду не зараховано до пільгового стажу період роботи у ВСП «Шахтоуправління Тернівське ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді гірника (з вибирання породи) дільниці технологічного комплексу поверхні №2 з 03.12.2015 по 23.11.2019; час навчання в Учбово-курсовому комбінаті ДХК «Павлоградвугілля» з 25.01.1993 по 18.03.1993 за професією машиніст конвеєрів та з 07.08.2013 по 22.09.2013 за професією гірника поверхні (з виборки породи) дільниці технологічного комплексу поверхні.

Позивач вважає рішення відповідача незаконним, прийнятим з порушенням вимог пенсійного законодавства та таким, що порушує законне право особи на отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного:

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист,

що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідачем при прийнятті спірного рішення застосовано п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (Закон №1058), за яким на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 13 Закону України №1788-ХІІ від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 09.12.2012 до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213) було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

В подальшому до ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 були внесені зміни, зокрема п. «б» був викладений в наступній редакції:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

«За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" :

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року».

23.01.2020 Конституційним Судом України було прийнято рішення №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу 1, п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІ.

Вказаним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, за кожні 2 роки такої роботи жінкам.»

Згідно статей 151-2, 152 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV .

Оскільки позивач звернулася із заявою про призначення пенсії після набрання рішенням Конституційного Суду України законної сили, застосуванню підлягають норми ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 09.12.2012 до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213.

За визначенням наведеним у ст. 1 Закону України № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України від 54.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Приписами п. 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 10.12.2020 року у справі №372/403/17.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).

Пунктом 2.2. Інструкції №58 встановлено, що до трудової книжки вносяться, зокрема:

-відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

- відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993" (п. 2.4. Інструкції №58).

Відповідно до п. 2.14. Інструкції №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій"

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 ( Порядок № 442) і розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (Методичні рекомендації).

Відповідно до п.4 Порядку № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на п`ять років.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

При цьому, за приписами п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

За правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 у постанові №687/975/17 працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу з підстав неналежного оформлення довідок про підтвердження наявного трудового стажу позивача.

Суд наголошує, що визначальним для призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи позивача з 03.12.2015 по 23.11.2019 і з 01.10.2021 по 19.11.2021 на посаді гірника (з вибирання породи) дільниці технологічного комплексу поверхні №2.

Судом встановлено, що в трудовій книжці НОМЕР_1 (оформлену на Терехову, яка в подальшому відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 28.01.1994 змінила прізвище на ОСОБА_2 ) містяться записи, які підтверджують трудову діяльність ОСОБА_2 , а саме відповідно до запису №29 позивач 23.09.2013 була переведена гірником поверхні (з вибирання породи) 2 розряду дільниці технологічного комплексу поверхні ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» відповідно до розпорядження №161 від 23.09.2013.

Відповідно до запису №30 Тараненко з 01.01.2022 було переміщено до ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» гірником поверхні (з вибирання породи) 2 розряду дільниці технологічного комплексу поверхні згідно наказу №267 від 23.12.2021.

Позивачем було також надано довідку ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутніх записів в ній №987 від 15.11.2021.

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що у спірний період ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» , шахті «Самарська» за професією гірник (з вибирання породи) дільниці технологічного комплексу поверхні №2, що передбачена Списком №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 і відповідає розділу 1 підрозділу 1 п. а, позиція 1.1 -3б гірники, зайняті на виробничих дільницях, а також на маркшейдерських і геологічних роботах з відбирання проб і доставляння вибухових матеріалів та Списком №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 24.06.2016 №461 і відповідає розділу 1 підрозділу 1 гірники, зайняті на виробничих дільницях, а також на маркшейдерських і геологічних роботах з відбирання проб і доставляння вибухових матеріалів.

Довідка містить також інформацію, що дана професія підтверджена результатами атестації робочих місць, а саме: наказом №2219 від 03.12.2010, розпорядженням №185 від 18.01.2013, розпорядженням №2395/1 від 24.11.2014, наказом №6026 від 24.11.2019.

Враховуючи, вищенаведені правові норми і наявні у справі докази, суд вважає, що позивачем доведено протиправність не зарахування відповідачем вказаного періоду роботи до пільгового стажу.

При вирішенні питання зарахування до пільгового стажу час навчання позивача в Учбово-курсовому комбінаті ДХК «Павлоградвугілля» з 25.01.1993 по 18.03.1993 по професії машиніст конвеєрів, з 07.08.2013 по 22.09.2013 по професії гірника поверхні (з вибирання породи) дільниці технологічного комплексу поверхні, суд виходить з наступного.

За ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується, зокрема,

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

За визначенням у ч. 1 ст. 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Статтею 18 Закону України «Про професійно-технічну освіту» встановлено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать, зокрема: професійно-технічне училище відповідного профілю; навчально-курсовий комбінат.

Відповідно до п.2.19. Інструкції №58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи, зокрема: б) про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо).

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів (п. 8.Порядку №637).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 25.01.1993 вона була направлена на курси машиністів конвеєрів з відривом від виробництва відповідно до наказу №132 від 26.01.1993 (запис №12).

19.03.1993 по закінченні теоретичного навчання ОСОБА_1 була переведена машиністом конвеєра третього розряду відповідно до наказу №49к від 22.03.1993 (запис №13).

Період навчання позивача підтверджується також копією довідки ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» №1022 від 04.10.2021.

За записами трудової книжки ОСОБА_1 07.08.2013 вона була переведена учнем гірника поверхні ( з вибирання породи) дільниці технологічного комплексу поверхні відповідно до розпорядження №136 від 07.08.2013 (запис №28).

23.09.2013 ОСОБА_1 була переведена гірником поверхні ( з вибирання породи) 2 розряду дільниці технологічного комплексу поверхні відповідно до розпорядження №161 від 23.09.2013 (запис №29).

На підтвердження періоду навчання позивача з 07.08.2013 по 22.09.2013 надана також копія довідки філії «Учбово-курсового комбінату» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» від 28.09.2021 №1816, яка підтверджує, що ОСОБА_1 проходила навчання в Учбовому пункті шахти «Самарська» філії «Учбово-курсовий комбінат» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», без відриву від виробництва, та здавала кваліфікаційний екзамен 16.09.2013 (протокол №297 від 16.09.2013).

Рішенням кваліфікаційної комісії позивачу було присвоєно кваліфікацію «Гірник» другого розряду.

За даними довідки Філія «Учбово-курсовий комбінат» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» була перейменована у філію «Учбово-курсовий комбінат» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» з 10.06.2016. Загальними зборами акціонерів ПАТ «Павлоградвугілля», протокол №1/2016 від 19.04.2016, затверджений Статут ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Враховуючи положення вищенаведеної ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», позивач має право на зарахування вищезазначених періодів навчання до її пільгового стажу оскільки перерва між днем закінчення навчання і днем переведення на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Щодо позовних вимог зарахувати до страхового стажу період безробіття з 09.05.1997 по 09.11.1997 і з 25.12.1997 по 17.06.1998.

Відповідачем вказаний період не зарахований до страхового стажу позивача, оскільки у трудовій книжці на початок і кінець виплати допомоги по безробіттю зазначено один наказ.

З копії трудової книжки позивача вбачається, що вона перебувала на обліку у Павлоградському міському центрі зайнятості, яким в трудовій книжці позивача були зроблені наступні записи:

09.05.1997 була розпочата виплата допомоги по безробіттю у відповідності до п 1 «б» ст. 29 Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до наказу №212 від 10.02.1997 (запис №15);

09.11.1997 припинена виплата допомоги по безробіттю у відповідності до п. 1 «в» ст. 30 Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до наказу №212 від 10.02.1997. (запис №16);

25.12.1997 поновлена виплата допомоги по безробіттю у відповідності до п. 1 «б» ст. 29 Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до наказу №873 від 31.03.1998 (запис №17);

17.06.1998 припинена виплата допомоги по безробіттю у відповідності до п. 1 «з» ст. 30 Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до наказу №873 від 31.03.1998 (запис №18).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Статтею 25 Закону України "Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року № 803-ХІІ (чинного на час призначення позивачу матеріальної допомоги) встановлено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю; г) подання додаткової матеріальної допомоги безробітному громадянину і членам його сім`ї з урахуванням наявності осіб похилого віку і неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавець розмежовує поняття допомога по безробіттю та матеріальна допомога по безробіттю.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 29 Закону України "Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року № 803-ХІІ ( в редакції від 07.01.1997 - на час призначення позивачу матеріальної допомоги) громадянам, які мають право на одержання допомоги по безробіттю, гарантується її виплата у розмірі: не нижче 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати - в усіх інших випадках, включаючи громадян, які шукають роботу вперше або після тривалої (понад один рік) перерви.

Суд зазначає, що як і у випадку з підприємством роботодавцем, який несе відповідальність за внесення записів до трудової книжки на Центр зайнятості також покладається відповідальність за правильність заповнення трудової книжки громадянина в період його знаходження на обліку в Центрі.

Відтак, відсутня вина позивача в тому, що записи трудової книжки у спірний період оформлені Центром зайнятості із порушенням.

Крім того, суд зазначає, що зазначення одного наказу на початок і кінець виплати допомоги по безробіттю, не свідчить про відсутність такого періоду. Із трудової книжки вбачається, що внесені записи у вказані періоди підтверджені підписами начальника відділу і директором та скріплені печатками Павлоградського міського центру зайнятості.

Постановою правління Пенсійного фонду України25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За п. 3.3.Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, надає, зокрема допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Таким чином, за наявності сумніву у вказаних записів Павлоградського міського центру зайнятості, відповідач не був позбавлений можливості здійснити запити щодо уточнення таких записів.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для не врахування періоду безробіття позивача до його страхового стажу.

Стосовно позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнято Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження- це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визнавати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

За приписами ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до пільгового стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи наведене, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачі не надали.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено за подання позовної заяви судовий збір у сумі 908,00 грн. за квитанцією про сплату №1510 від 24.12.2021 і у сумі 85 грн. за квитанцією ID 4537-0998-1267-6835 від 11.01.2022

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів у сумі 496,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139,242-246,255,262,295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, ) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 25.11.2021 №33 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , згідно рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 року №1/-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку №2 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), період роботи у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (шахта Самарська) з 03.12.2015 р. по 23.11.2019р. та з 01.10.2021р. по 19.11.2021р. на посаді гірника (з вибирання породи) дільниці технологічного комплексу поверхні №2, час навчання в «Учбово-курсовому комбінаті» ДХК «Павлоградвугілля» з 25.01.1993р. по 18.03.1993р. по професії машиніст конвеєрів, з 07.08.2013р. по 22.09.2013р. по професії гірника поверхні (з виборки породи) дільниці технологічного комплексу поверхні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), період безробіття з 09.05.1997р. по 09.11.1997р. та 25.12.1997р. по 17.06.1998 року.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 19.11.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 248,10 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 248,10 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона