Справа № 640/2917/21
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2917/21 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 09.06.2020 року №300 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві» в частині притягнення оперуповноваженого відділу боротьби з майновими злочинами в державному секторі та шахрайством управління карного розшуку ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого відповідачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

У відповідності до приписів частини другої статті 309 КАС України судом постановлено ухвалу про продовження апеляційного розгляду даної справи.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління національної поліції у м. Києві від 31.03.2020 №285 о/с призначено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який прибув з Головного управління Національної поліції в Київській області, оперуповноваженим відділу боротьби з майновими злочинами в державному секторі та шахрайством управління карного розшуку, без доступу до інформації з грифами секретності "цілком таємно" та "таємно", з 20.03.2020.

ОСОБА_1 07.05.2020 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених статтею 257, частиною третьою статті 146, частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України, внаслідок чого Наказом відповідача від 07.05.2020 №786 "Про призначення та проведення службового розслідування" на підставі повідомлення про зазначену подію начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві призначено службове розслідування та створено комісію.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.05.2020 у справі №761/13310/20 застосовано до позивача як до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04.07.2020.

Наказом ГУ Нацполіції у м. Києві від 09 червня 2020 року №300 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві», за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог статті 2, частини другої статті 18, пунктів 2, 3 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктів 6, 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08 лютого 2019 року №100, до оперуповноваженого відділу боротьби з майновими злочинами в державному секторі та шахрайством управління карного розшуку ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Вказаний наказ прийнято за результатами службового розслідування за фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо протиправних дій поліцейських та затримання в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ..

В подальшому, наказом начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві від 01.07.2020 №497 о/с "Щодо особового складу" позивача звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", підстава: наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 09.06.2020 р. № 300 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві"

Вважаючи наказ ГУ Нацполіції у м. Києві від 09 червня 2020 року №300 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві» протиправним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Статтею 1 Закону № 580-VIII визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Як визначає частина друга статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Частиною першою статті 11 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною першою статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Відповідно до частини другої статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (частина третя статті 14 Дисциплінарного статуту).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності є порушення службової дисципліни. У свою чергу, службова дисципліна полягає у дотриманні вимог законодавства та неухильному виконанні службових обов`язків.

Визначаючи вид дисциплінарного стягнення, мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Отже, з метою встановлення обставин дисциплінарного проступку, визначення його тяжкості, заподіяної шкоди та ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Вирішуючи цей спір, суд має виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру дисциплінарного проступку, мотивів, за яких його вчинено та якими доказами це підтверджується.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у зв`язку з надходженням до ГУ Нацполіції у м. Києві інформації про те, що 11 березня 2020 року слідчим управлінням ГУ Нацполіції в Київській області розпочато кримінальне провадження за №000133 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України, за фактом неправомірних дій окремих поліцейських, ГУ Нацполіції у м. Києві прийнято наказ від 07 травня 2020 року №786 «Про призначення службового розслідування».

За результатами проведення службового розслідування дисциплінарною комісією ГУ Нацполіції складено висновок від 07 червня 2020 року «За фактом внесення відомостей до ЄРДР щодо протиправних дій поліцейських та затримання в порядку статті 208 КПК України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ».

Вказаним висновком встановлено, що кримінальне провадження №000133 розпочато за фактом вимагання із застосуванням фізичної сили та отримання невстановленими особами від громадянина ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 195 000 доларів США.

У ході проведення службового розслідування та відповідно до повідомлення про підозру встановлено, що 10 березня 2020 до слідчого управління ГУНП в Київській області з управління карного розшуку ГУНП в Київській області надійшли матеріали про те, що 03 березня 2020 року група невстановлених осіб, діючи умисно, шляхом застосування фізичної сили, вимагали та отримали від громадянина ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 195 000 доларів США.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що до вчинення зазначеного кримінального правопорушення причетний, у тому числі поліцейський ГУНП в Київській області ОСОБА_1 , у зв`язку із чим 06 травня 2020 року працівниками УКР ГУНП Київській області у рамках вищезазначеного кримінального провадження вказану особу затримано у порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 146, частиною четвертою статті 189 та частиною третьою статті 257 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб. Досудове розслідування триває.

Також у висновку зазначено, що опитаний ОСОБА_1 від написання пояснення відмовився, посилаючись на вимоги статті 63 Конституції України.

Аналізуючи наведене, комісія з проведення службового розслідування дійшла висновку, що інформація про порушення службової дисципліни ОСОБА_1 знайшла своє підтвердження, а в його діях вбачається порушення вимог статті 2, частини другої статті 18, пунктів 2, 3 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктів 6, 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08 лютого 2019 року №100» (далі по тексту - Порядок №100), які виявились у тому, що перебуваючи на той час на посаді оперуповноваженого УКР ГУНП в Київській області, поза службою, не повідомив органи поліції або інші правоохоронні органи про вчинене або таке, що готується кримінальне правопорушення, здійсненні вчинку, який призвів до значного розголосу у засобах масової інформації щодо причетності до кримінальних правопорушень діючих працівників поліції, що призвело до зменшення довіри населення до поліції.

Статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції (частина друга статті 18 Закону України «Про Національну поліцію»).

Пунктами 2, 3 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення.

Пунктами 6, 7 розділу II Порядку №100 встановлено, що поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Поліцейський у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки.

Законодавство встановлює підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Правову позицію аналогічного змісту викладено в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі №260/1118/18.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, ОСОБА_1 , перебуваючи на той час на посаді оперуповноваженого УКР ГУНП в Київській області, поза службою, зобов`язаний був повідомити органи поліції або інші правоохоронні органи про вчинене або таке, що готується кримінальне правопорушення, та не допускати обставин, які призвели до значного розголосу у засобах масової інформації щодо причетності до кримінальних правопорушень діючих працівників поліції, що призвело до зменшення довіри населення до поліції.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем вірно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку, оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Крім того, під час проведення службового розслідування позивачу пропонувалось надати пояснення, однак позивач від надання таких пояснень відмовився.

Законодавством чітко розмежовано випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності в якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

У першому випадку рішення про звільнення поліцейського зі служби в Національній поліції ухвалюється на підставі висновку службового розслідування, а у другому - на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили.

Отже, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.

Крім того, до кримінальної відповідальності позивача притягнуто за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 146, частиною четвертою статті 189 та частиною третьою статті 257 Кримінального кодексу України, а саме за фактом вимагання із застосуванням фізичної сили та отримання грошових коштів, а до дисциплінарної відповідальності притягнуто за те, що він не повідомив органи поліції або інші правоохоронні органи про вчинене або таке, що готується кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене, доводи апелянта щодо протиправності спірного наказу, у зв`язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки позивача звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку, а відсутність вироку у кримінальній справі не виключає наявність в його діях підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного змісту правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі №260/1118/18.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, ОСОБА_1 не заперечує та не спростовує обставин, встановлених у кримінальному провадженні №000133 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України.

У ході проведення службового розслідування, із посиланням на досудове розслідування, встановлено факт підтвердження відомостей, які стали підставою для його призначення.

У свою чергу, факт вчинення встановлених розслідуванням дій підриває авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №817/1303/16.

Відповідно до частини першої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Відповідно до частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частини третьої статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, тяжкість проступку та його наслідки, які фактично призвели до зменшення довіри населення до поліції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача в частині винесення спірного наказу.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не спростовується апелянтом, ОСОБА_1 раніше було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за інше порушення, що є обставиною, яка обтяжує відповідальність.

Відтак, застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 13.09.2022)