Справа № 140/251/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/251/22 пров. № А/857/6955/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року (суддя Лозовський О.А., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш Рітейл» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фреш Рітейл (далі ТОВ Фреш Рітейл) у січні 2022 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУДПС у Волинській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми ВЗ від 22.12.2021 № (далі ППР). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване ППР суперечить приписам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обов`язок по сплаті грошових зобов`язань. Позивач посилається на безпідставність висновків ГУ ДПС у Волинській області про непідтвердженість реальності господарських операцій позивача з його контрагентами ПП «Л.П.С.», ТОВ ФГ «ЛІДЕР АГРІ», ТОВ «МІРОПАК», ТОВ «УНІПАЛЕТ», ТОВ «Варан-ЛТД», Приватним малим сільськогосподарським підприємством «Грона» та ТОВ «Тара Трейд ЮГ», оскільки за господарськими операціями товар був поставлений, господарські операції відображені в первинних документах, бухгалтерському та податковому обліку, відбулись реально і спричинили зміни у стані та структурі активів учасників таких операцій, придбаний позивачем товар використано в межах його подальшої господарської діяльності, що підтверджено відповідними первинними документами.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення, та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що встановлені перевіркою факти не дають можливості підтвердити наявність права позивача на бюджетне відшкодування відповідно до абзацу б. пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК України). Стосовно господарських операцій з контрагентом ФГ Лідер Агрі вказує, що до перевірки не надано довіреностей, які б засвідчували отримання товару від даного контрагента. Стосовно контрагентів постачальників тари ТОВ Міропак, ТОВУпіпалет, ТОВ Варан ЛТД, ТОВ Тара Трейд ЮГ, вказує, що надані до перевірки акти не передбачають в яку/чию тару здійснюється пакування, хто саме несе витрати на пакування продукції, також відсутнє транспортування тари до місця закупки, жодних документів про те яким чином в обліку відображається тара не надано. Стосовно взаємовідносин з Приватним малим сільськогосподарським підприємством «Грона» зазначає, що у вказаного контрагентанта недостатня кількість трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, а платник податків при виборі контрагента та укладанні з ним договорів має керуватися належною обачністю.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України .

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на підставі наказу від 08.11.2021 №3213 «Про проведення відповідно до п. п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за наслідками проведення якої ГУ ДПС у Волинській області було складено акт перевірки від 25.11.2021 №10044/07-03/42048228 (далі Акт).

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2021 року у декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків: абз. б. п. 200.4 ст. 200 ПК України №2755-VI, внаслідок чого ТОВ «Фреш Рітейл» відмовлено у бюджетному відшкодуванні на рахунок платника у банку у податковій декларації за вересень 2021 року на суму 93 881,00 грн.

На підставі акту перевірки від 25.11.2021 №10044/07-03/42048228 ГУ ДПС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «ВЗ» від 22.12.2021 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за вересень 2021 року, задекларовану на рахунок платника у банку на 93 881,00 грн (а. с. 31-35). Позивач, вважаючи винесене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся із позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що документи надані під час перевірки та долучені до матеріалів справи підтверджують господарські взаємовідносини позивача з контрагентами та право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, згідно податкової декларації за вересень 2021 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються нормами ПК України.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) визначений статтею 200 ПК України.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається, як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За правилами, визначеними пунктами 200.2, 200.4 названої статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що право на бюджетне відшкодування мають усі платники ПДВ у разі наявності від`ємного значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та при дотриманні сукупності таких умов: сума податкового кредиту сплачена постачальникам; сума відшкодування не перевищує ліміт реєстрації податкових накладних; платник податків не має податкового боргу.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.8 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

До податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додається також розрахунок суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до абзацу другого пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з правилами, встановленими пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відтак, для ТзОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» зареєстровані в ЄРПН податкові накладні є підставою для податкового кредиту у разі фактичного здійснення, операцій з постачання товарів, стосовно яких вони були складені.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника.

Як встановлено матеріалами справи, позивачу відмовлено у бюджетному відшкодуванні за декларацією за вересень 2021 року у сумі 93 881,00 грн у зв`язку із включенням до бюджетного відшкодування суми ПДВ по наступних контрагентах: ПП «Л.П.С.» (10200,00 грн за придбані в лютому 2021 року піддони); ТОВ ФГ «ЛІДЕР АГРІ» (33813,33 грн за придбані у лютому 2021 року овочі); ТОВ «Міропак» (38693,07 грн за придбані за період лютий-березень 2021 року пакувальну продукцію); ТОВ «УНІПАЛЕТ» (3743,80 грн за придбані за період лютий-березень 2021 року піддони дерев`яні); ТзОВ «Варан-ЛТД» (7260,00 грн за придбані в березні 2021 року гофролотки та піддони); ПМСГП «Грона» (50400,00 грн за поставку цибулі в березні 2021 року); ТзОВ «Тара Трейд ЮГ» (270,00 грн. за придбані в березні 2021 року піддони).

Стосовно взаємовідносин позивача з ФГ Лідер Агрі апеляційний суд зазначає наступне.

Апелянт покликається на те, що згідно з договором з цим контрагентом, товар вважається поставленим ФГ Лідер Агрі та прийнятим ТОВ Фреш Рітейл з моменту підписання уповноваженої особи останнього у товаросупровідних документах (п.2.5 Договору), однак до перевірки не надано довіреностей, які б засвідчували отримання даного товару від даного контрагента. Вважає, що це не дає можливості підтвердити отримання товарів саме від даного постачальника.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.01.2021 між ТОВ ФГ «ЛІДЕР АГРІ» (Постачальник) та ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» (Покупець) укладено договір поставки №16-01/2021.

Відповідно до п. 1.1. договору Постачальник зобов`язується відповідно до поданих Покупцем-замовлень здійснити поставку Покупцеві плодоовочевої продукції, а Покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно сплачувати його вартість.

Згідно п. 6.1 договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021, а у частині оплати поставленого товару і відповідальності за прострочення оплати вартості поставленого товару до повного погашення заборгованості за отриманий товар.

На виконання умов договору поставки ТОВ ФГ «ЛІДЕР АГРІ» у лютому 2021 року поставило ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» товар на загальну суму 202880,00 грн, в т.ч. ПДВ 33813,30 грн, з яких було заявлено до відшкодування в сумі ПДВ 33813,30 грн.

До складу бюджетного відшкодування відповідно до Додатку 3 Декларації включено по контрагенту ТОВ ФГ «ЛІДЕР АГРІ» суму 33813,33 грн ПДВ за лютий 2021 року.

При цьому, придбання товару в ТОВ ФГ «ЛІДЕР АГРІ» підтверджується видатковими накладними №149 від 15.02.2021, №192 від 27.02.2021, товарно-транспортними накладними від 15.02.2021 та від 27.02.2021.

По факту продажу товару постачальником було зареєстровано податкові накладні №110/2 від 15.02.2021, №155/2 від 27.02.2021. Оплату за отриманий товар ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» здійснило в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №197 від 26.02.2021, №2343 від 15.03.2021.

Придбаний товар у ТОВ ФГ «ЛІДЕР АГРІ» позивачем реалізовано на експорт ООО «ФУДЛОГИСТИК» (Республіка Білорусія), що підтверджується митними деклараціями та міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR).

Аналіз первинних документів вказує на те, що взаємини із ТОВ ФГ «ЛІДЕР АГРІ» позивач мав у лютому 2021 року.

Слід зазначити, що згідно зі змістом Акту, у контролюючого органу не було зауважень до зазначених документів, що підтверджують господарські взаємовідносини між позивачем та ФГ Лідер Агро.

Колегія суддів вважає, що не є самостійною підставою для невизнання права на бюджетне відшкодування відсутність довіреностей, на яких акцентував увагу податковий орган. Вказане не є істотним недоліком, та не унеможливлювало встановити дійсну суть господарських операцій з огляду на наявність вичерпної інформації в інших наданих позивачем документах.

Стосовно контрагентів постачальників тари ТОВ Міропак, ТОВ Упіпалет, ТОВ Варан ЛТД, ТОВ Тара Трейд ЮГ.

Апелянт вказує, що надані до перевірки акти не передбачають в яку/чию тару здійснюється пакування, хто саме несе витрати на пакування продукції, також відсутнє транспортування тари до місця закупки, жодних документів про те яким чином в обліку відображається тара не надано.

Як підтверджується матеріалами справи, 18.01.2021 між ТОВ «МІРОПАК» (Постачальник) та ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» і (Покупець) укладено договір поставки товарів №МП-11.

Відповідно до п. 1.1 договору Постачальник зобов`язується надати Покупцю товар, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити його протягом терміну дії Договору і на умовах викладеному в ньому.

Згідно п. 6.1 договору термін дії договору з моменту підписання по 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Так, на виконання умов договорів поставки ТОВ «МІРОПАК» у період лютий-березень 2021 року поставило ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» товар (сітку палетну, скретч пакувальний та гофлотки) на загальну суму 232158,48 грн., в т.ч. ПДВ 38693,07.

До складу бюджетного відшкодування відповідно до Додатку 3 Декларації включено по контрагенту ТОВ «МІРОПАК» суму ПДВ 38693,07 грн, в тому числі 22928,72 грн ПДВ за лютий 2021 року та 15764,35 грн ПДВ за березень 2021 року.

При цьому, придбання товару в ТОВ «МІРОПАК» в лютому-березні 2021 року підтверджується видатковими накладними №РН-0000046 від 02.02.2021, №РН- 0000065 від 15.02.2021, №РН-0000078 від 16.02.2021 та №РН-0000090 від 01.03.2021, №РН-0000112 від 15.03.2021, №РН-0000114 від 16.03.2021, №РН-0000137 від 25.03.2021

По факту продажу товару постачальником було зареєстровано податкові накладні №3 від 02.02.2021, №22 від15.02.2021, №28 від 16.02.2021, №2 від 01.03.2021, №21 від 15.03.2021, №25 від 16.03.2021, №48 від 25.03.2021.

Оплату за отриманий товар (тару) ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» здійснило повністю, що підтверджується платіжними дорученнями №164 від 15.02.2021, №226 від 10.03.2021, №240 від 17.03.2021, №245 від 18.03.2021, №262 від 24.03.2021, №276 від 30.03.2021, №307 від 07.04.2021, №315 від 13.04.2021, №323 від 15.04.2021, №329 від 20.04.2021, №342 від 26.04.2021.

Придбаний товар у ТОВ «МІРОПАК» позивач використовував при реалізації товару на експорт ООО «ФУДЛОГИСТИК» (Республіка Білорусія), ООО «ФРУТРЕАЛ» (Республіка Білорусія), ООО «ЕВРОТОРГ» (Республіка Білорусія), що підтверджується митними деклараціями, міжнародними товарно-транспортними накладними (СМД), пакувальними листами, актами списання товарів.

Крім того, 26.11.2020 між ТОВ «УНІПАЛЕТ» (Продавець) та ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» (Покупець) укладено договір поставки №26-11/2020.

Відповідно до п. 1.1. договору Продавець зобов`язується поставляти та передавати у власність Покупця Товар, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати переданий Продавцем Товар у відповідності з умовами даного Договору та додатків до нього. Згідно п.11.1. договору цей договір набирає юридичної сили з моменту підписання його тексту обома сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Так, на виконання умов договору поставки ТОВ «УНІПАЛЕТ» в період лютий-березень 2021 року поставило ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» товар (піддон дерев`яний 1200*800) на загальну суму 22462,80 грн, в т. ч. ПДВ 3743,80 грн, з яких було заявлено до відшкодування в сумі ПДВ 5 245,20 грн.

До складу бюджетного відшкодування відповідно до Додатку 3 Декларації включено по контрагенту ТОВ «УНІПАЛЕТ» суму 799,80 грн ПДВ за лютий 2021 року та 2944,00 грн ПДВ за березень 2021 року.

При цьому, придбання товару в ТОВ «УНІПАЛЕТ» підтверджується видатковими накладними №12 від 15.02.2021, №18 від 10.03.2021, №20 від 24.03.2021.

По факту продажу товару постачальником було зареєстровано податкові накладні №4 від 15.02.2021, №3 від 10.03.2021, №10 від 24.03.2021.

Оплату за отриманий товар ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» здійснило в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №243 від 18.03.2021, №254 від 22.03.2021, №256 від 23.03.2021, №304 від 07.04.2021.

Придбаний у ТОВ «УНІПАЛЕТ» товар (дерев`яні піддони 1200*800) позивач використав при реалізації товару на експорт ООО «ФУДЛОГИСТИК» (Республіка Білорусія), ООО «ФРУТРЕАЛ» (Республіка Білорусія) та ООО «ЕВРОТОРГ» (Республіка Білорусія), що підтверджується митними деклараціями, міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR), пакувальними листами, актами списання товарів.

Апеляційний суд зазначає, що податковому органу під час перевірки щодо взаємовідносин по придбанню тари в ТОВ Міропак, ТОВ Упіпалет, ТОВ Варан ЛТД, ТОВ Тара Трейд ЮГ, було надано договори поставки, видаткові накладні, що підтверджують придбання позивачем товару (тари) у зазначених контрагентів, платіжні доручення, якими здійснено оплату в повному обсязі за придбаний товар (тару), а також документи, які підтверджують використання тари в господарській діяльності позивача (пакувальні листи при відправленні товару на експорт, митні декларації, товарно-транспортні накладні (CMR), акти списання).

З наданих пакувальних листів, митних декларацій, товарно-транспортних накладних (CMR) вбачається, що весь товар відправлявся на експорт в гофлотках (ящиках картонних), сітках на дерев`яних піддонах. Списання ари здійснювалося на підставі актів списання, відповідно до зазначених вище документів по факту відправлення товару на експорт. По вказаних документах, як видно з Акту, в податкового орган не було жодних зауважень.

Відтак, колегія суддів не приймає доводи апелянта в цій частині.

Стосовно взаємовідносин з Приватним малим сільськогосподарським підприємством «Грона».

Судом встановлено, що 26.03.2021 між ПМСП «ГРОНА» (Постачальник) та ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» (Покупець) укладено договір поставки №2/03, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцеві продукцію, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити визначену продукцію.

Згідно п. 7.1. договору даний договір діє з дня його підписання уповноваженими представниками сторін до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договорі.

Так, на виконання умов договору поставки ПМСП «ГРОНА» 26.03.2021 поставило ТОВ «ФРЕШ РІТЕЙЛ» товар (цибуля) в кількості 12 000 кг на загальну суму 50 400,00 грн, в т. ч. ПДВ на суму 8 400,00 грн, яка було включено до складу бюджетного відшкодування відповідно до Додатку 3 Декларації.

Придбання товару в ПМСП «ГРОНА» підтверджується первинними документами, а саме: видатковою накладною №19 від 26.03.2021, податковою накладною №11 від 26.03.2021.

Оплата за придбаний товар проведена повністю, що підтверджується платіжним дорученням №270 від 26.03.2021.

Придбану у ПМСП «Грона» товар цибулю, позивач використовував при реалізації товару на експорт ООО «ФУДЛОГИСТИК» (Республіка Білорусія), що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №2603/21-12.

Апелянт зазначає, що у вказаного контрагента недостатня кількість трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, а платник податків при виборі контрагента та укладанні з ним договорів має керуватися належною обачністю.

Колегія суддів зазначає, що висновком Верховного Суду, викладеному у постановах по справам № 826/7704/16 від 19 червня 2018 року, № 2а/1770/3360/12 від 30 січня 2018 року критична оцінка надана посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

З огляду на це, апеляційний суд відхиляє покликання апелянта на недостатню кількість трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності у ПМСП «ГРОНА».

Також з огляду на вищезазначене також не релевантними є покликання контролюючого органу стосовно недостатність трудових ресурсів у контрагентів ТОВ Міропак, ТОВ Уніпалет, ТОВ Варан ЛТД, ТОВ Тара Трейд Юг.

Стосовно покликання апелянта на висновки Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №804/5444/16, що про відсутність реального характеру операцій можуть свідчити: відсутність у контрагентів достатніх трудових та виробничих ресурсів, складських приміщень. Апеляційний суд відхиляє такі покликання, оскільки вказане має досліджуватися у сукупності з документами які подані на підтвердження вчинення господарських операцій.

Стосовно покликання апелянта на постанову Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №№816/1422/17, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачність, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування.

Апеляційний суд зазначає, що в цій же постанові Верховний Суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій.

Відтак, недотримання контрагентами податкової дисципліни не може бути самостійним доказом нереальності вчинення господарських операцій, і оцінку слід давати у сукупності з наданими платником податків первинних документів.

Так, як зазначено вище, платником податків було надано достатні документи якіпідтверджують вчинення господарських операцій, недотримання контрагентами податкової дисципліни не може мати наслідком для позивача не підтвердження наявності права на бюджетне відшкодування.

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду в постановах від 19 червня 2018 року у справі №808/2447/17, від 31 липня 2018 року у справі №820/3119/17, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що документи надані під час перевірки та долучені до матеріалів справи підтверджують господарські взаємовідносини позивача із контрагентами та право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, згідно податкової декларації за вересень 2021 року. Відтак, наявні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року в справі № 140/251/22- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш