Справа № 540/174/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/174/21

Головуючий І інстанції: Варняк С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 19.03.2021р.) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В:

20.01.2021р. ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Суворовського районного відділу ДВС у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просило суд скасувати постанову від 25.11.2020р. №63528624 про стягнення виконавчого збору у сумі - 796,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова Суворовського районного відділу ДВС у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про стягнення виконавчого збору є неправомірною та безпідставною, оскільки позивач у добровільному порядку виконав рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21.04.2020р. та постанову Херсонського апеляційного суду від 30.09.2020р. по справі №766/14286/17 в частині стягнення з нього судового збору ще до того як Підприємство отримало постанову про відкриття виконавчого провадження.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмові відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року (ухваленим у відкритому судовому засіданні) у задоволенні позову ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 07.04.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19.03.2021р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимови в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021р дану апеляційну скаргу було залишено без руху, як таку, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а підстави, наведені апелянтом у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнано неповажними.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2021р., на підставі п.4 ч.1 ст.299 КАС України, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.06.2021р. ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» оскаржило її у касаційному порядку.

02.06.2022р. Верховним Судом скасовано ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2021р., а справу №540/174/21 направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

16.06.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022р. позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду 1-ї інстанції від 19.03.2021р., відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглянута в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

21.04.2020р. Херсонським міським судом Херсонської області було винесено рішення у справі №766/14286/17, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - задоволено.

30.09.2020р. постановою Херсонського апеляційного суду вказане рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21.04.2020р. у справі №766/14286/17 - змінено. Зменшено суму стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 з 902121,48 грн. до 898193,52 грн. без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Зменшено суму стягнення судового збору з ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» на користь держави з 8000 грн. до 7964,80 грн. В іншій частині рішення суду - залишено без змін.

25.11.2020р. старшим державним виконавцем Суворовського районного ВДВС у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кузьменко В.О. відкрито виконавче провадження №63528624 з виконання виконавчого листа №766/14286/17, виданого Херсонським міським судом Херсонської області 02.11.2020р., про стягнення з ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» на користь держави судовий збір у розмірі - 7964,80 грн.

25.11.2020р. старшим державним виконавцем Суворовського районного ВДВС у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кузьменко В.О. винесено у виконавчому провадженні №63528624 постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої постановлено стягнути з ДП «АМПУ» виконавчий збір у розмірі - 796,48 грн.

26.11.2020р. ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» було сплачено відповідно до платіжного доручення №7600 судовий збір у розмірі - 7964,80 грн., стягнутий за рішенням суду від 21.04.2020р. у справі №766/14286/17.

26.11.2020р. ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» звернулася до Суворовського районного ВДВС у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою, у якій просила утриматися від будь-яких дій з примусового виконання судового рішення в частині стягнення судового збору у розмірі - 7964,80 грн. у разі звернення стягувача до органу виконавчої служби із відповідною заявою. До заяви додано копію платіжного доручення від 26.11.2020р. №7600 та копію довіреності від 21.08.2020р. №1690.

Не погоджуючись з діями та рішенням відповідача щодо стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією із основних конституційних засад правосуддя, визначених у ст.129-1 Конституції України, є обов`язковість судових рішень, а незабезпечення реального виконання судового рішення, що набрало законної сили, нівелює інститут судового захисту порушених прав особи, яка зверталася до суду.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної дії виконавчого провадження та дій органу державної виконавчої служби являється Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ.

За приписами ст.1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими згідно з цим Законом, а також рішеннями, які у відповідності до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, серед іншого, законодавчо визначений комплекс певних дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012), а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).

Так, примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).

У відповідності до ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів.

У силу вимог ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1,3 ч.3 цієї ж статті регламентовано, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до Закону №1404-VIII, та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.ч.5 та 6 ст.26 Закону №1404-VІІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.27 Закону № 1404-VІІІ регламентовано, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

При цьому, варто зазначити, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або ж вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Як передбачено ч.4 ст.27 Закону № 1404-VІІІ, державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п.1,2,4,6,9 (крім випадку, передбаченого ч.9 ст.27 цього Закону), 11,14 та 15 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом, що прямо передбачено ч.3 ст.40 вказаного Закону.

Частиною 5 ст.27 Закону №1404-VIII визначено виключний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується, зокрема:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Окрім цього, у відповідності до ч.9 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення виконавчого збору та витрат є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець в межах відкритого виконавчого провадження, незалежно від проведених заходів з примусового виконання рішення, та є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Тобто, фактичне виконання судового рішення, окрім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

До того ж, зі змісту вказаних вище положень вбачається те, що стягнення виконавчого збору (окрім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується із початком примусового виконання. Примусове виконання рішення суду розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, а відтак, одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

У свою чергу, стягнення з боржника виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28.04.2020р. у справі №480/3452/19, від 31.05.2021р. у справі №160/7321/19 та від 09.12.2021р. у справі №520/7192/20, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як уже встановлено колегією суддів та підтверджується матеріалами справи, судове рішення у справі №766/14286/17 було виконано позивачем 26.11.2020р., тобто після винесення відповідачем постанови від 25.11.2021р. про відкриття виконавчого провадження, що не заперечується сторонами у справі. Відповідно, на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №63528624 виконання боржником зазначеного вище судового рішення у добровільному порядку не було здійснено.

Отже, провівши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини даної справи в повному обсязі, колегія суддів дійшла аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, оскаржувана позивачем постанова від 25.11.2020р. №63528624 про стягнення виконавчого збору у сумі - 796,48 грн. винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано, тобто із урахуванням обставин, які мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а відтак і підстави для її скасування - відсутні.

В апеляційній скарзі ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» також звертає увагу на порушення строків, порядку оформлення та винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження №63528624.

У той же час, суд апеляційної інстанції наголошує, що наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи є підставою для оскарження ним постанови старшого державного виконавця Суворовського районного ВДВС у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кузьменко В.О. від 25.11.2020р. про відкриття виконавчого провадження №63528624.

Водночас, у межах даної судової справи постанова від 25.11.2020р. про відкриття виконавчого провадження №63528624 не є предметом оскарження, а заявлені ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» вимоги стосуються виключно оскарження постанови від 25.11.2020р. №63528624 про стягнення виконавчого збору у сумі - 796,48 грн.

Доводи апелянта, у даному випадку, зводяться до незгоди саме з фактом відкриття виконавчого провадження, однак, оскаржено ним лише постанову про стягнення виконавчого збору, у той час як стягнення виконавчого збору є рішенням, похідними від рішення старшого державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору у сумі - 796,48 грн. є лише наслідком відкриття виконавчого провадження та виконавчими діями, які виконавець зобов`язаний вчинити разом із винесенням постанови про відкриття провадження, з огляду на їх обов`язковість у силу вимог Закону №1404-VІІІ.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі позивача.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на зазначене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 15.09.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко