Справа № 580/2521/22
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року справа № 580/2521/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України у Черкаській області, Смілянського відділу управління Державної міграційної служби України у Черкаській області про визнання відмов протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до управління Державної міграційної служби України у Черкаській області, Смілянського відділу управління Державної міграційної служби України у Черкаській області, в якій з урахуванням заяви про усунення недоліків, просить:

- визнати протиправною відмову управління Державної міграційної служби України у Черкаській області у скасуванні , знищенні номера УНЗР гр. ОСОБА_1 і виведення його з Державного реєстру ЄДДР України та зобов`язати управління Державної міграційної служби України у Черкаській області скасувати та знищити номер УНЗР 304 гр. ОСОБА_1 та вивести його з реєстру ЄДДР України, також зобов`язати управління Державної міграційної служби України у Черкаській області вчинити певні дії відносно громадянки ОСОБА_1 відповідно до вимог Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ та норм Наказу № 456 МВС України від 06.06.2019року , який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.06.2019 року під № 620/33591, без використання засобів ЄДДР.

- визнати протиправною відмову Смілянського відділу управління Державної міграційної служби України у Черкаській області у видачі гр. ОСОБА_1 (у зв`язку із непридатністю використання електронного документа), паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ та зобов`язати Смілянський відділ управління Державної міграційної служби України у Черкаській області оформити та видати гр. ОСОБА_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

13.07.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв`язку з пошкодженням паспорта громадянина України у формі ID-картки звернулась до Смілянського відділу УДМС із заявою про оформлення і видачу паспорта у формі книжечки, однак відповідач відмовив у наданні відповідного паспорта, та рекомендовано звернутись до відповідача щодо оформлення і видачу паспорта громадянина України на підставі вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302.

Крім того, позивач вважає, що управління Державної міграційної служби України у Черкаській області безпідставно відмовило у скасуванні, знищенні номера УНЗР гр. ОСОБА_1 і виведення його з Державного реєстру ЄДДР України, тому зобов`язане скасувати та знищити номер УНЗР 304 гр. ОСОБА_1 та вивести його з реєстру ЄДДР України.

Відповідач управління Державної міграційної служби України у Черкаській області, подало відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити в задоволенні адміністративного позову. Позиція відповідача мотивована тим, що у позивача відсутнє порушене право чи законний інтерес на момент звернення до суду, оскільки у відповідний спосіб за встановленою формою заяви позивач до відповідача не зверталась, тому позивачу направлялись відповіді у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Крім того, неодноразово роз`яснювались правила та процедуру оформлення паспорта громадянина України. Також повідомлялось, що веденням в дію Тимчасового порядку позивачу необхідно надати рішення суду про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Також зазначає, що положеннями пунктів 69-83 Порядку №302, які встановлюють порядок подання документів для оформлення паспорта у зв`язку з обміном та дії при цьому уповноваженого суб`єкта, не передбачено можливості обміну паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм на паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі паспортної книжечки.

Паспорт громадянина України у формі ID-картки оформлений за допомогою засобів ЄДДР унаслідок волевиявлення позивачки. Під час оформлення паспорта громадянина України у формі ID-картки позивач надала згоду на обробку її персональних даних. Отже, внесення інформації до Реєстру щодо позивача та автоматичне формування УНЗР у зв`язку з цим жодним чином не надало права суб`єкту владних повноважень на здійснення будь-яких маніпуляцій з персональними даними. При цьому, відповідач 2 звертає увагу, що ані положення Закону №5492, ані норми Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №784, не передбачають можливості та механізму скасування, видалення та знищення УНЗР. Крім того, статтею 8 Закону №5492 встановлено гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру. Таким чином, оскільки інформацію про позивача було отримано з дозволу останньої і без порушень вимог Закону України «Про захист персональних даних» і Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та є достовірною, підстави для видалення даних позивачки, у тому числі вилучення (знищення, видалення, анулювання) унікального номеру запису у реєстрі, відсутні.

Відповідач Смілянський відділ управління Державної міграційної служби України у Черкаській області відзиву проти позову не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 17.06.2020 позивач звернулась до Смілянського районного відділу УДМС України в Черкаській області із заявою-анкетою №4782172 для внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації про неї у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України у вигляді ID-картки.

За результатами розгляду указаної заяви-анкети та перевірки зазначеної інформації 02.07.2020 позивачці оформлено паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 , який остання отримала особисто 12.08.2020. Під час оформлення паспорта позивачці присвоєно унікальний номер запису в реєстрі (далі УНЗР) - 304.

29.11.2021 до управління Державної міграційної служби України у Черкаській області надійшла заява ОСОБА_1 (вх.№К-52/6/7101-21), в якій остання просила вести її облік згідно Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, без використання номера УНЗР.

За результатами розгляду вищезгаданої заяви в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», позивачці надано відповідь листом №К-52/6/7101-21/7101.6.4/11701-21 від 21.12.2021, в якій роз`яснено законодавчо встановлений порядок внесення інформації до ЄДДР під час оформлення паспорта громадянина України, правові та організаційні засади функціонування ЄДДР та повідомлено про відсутність правових підстав для вилучення персональних даних з Єдиного державного демографічного реєстру і знищення Унікального номеру запису в реєстрі (далі - УНЗР).

26.11.2021 до Смілянського відділу надійшла заява ОСОБА_1 (вх.№747/1/7126-21), в якій позивач просила вчинити певні дії згідно Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ та видати їй паспорт у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року. Крім того, просила на вказану заяву надати відповідь письмово, у термін згідно чинного законодавства.

За результатами розгляду вказаної заяви в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», позивачці надано відповідь за листом №7126- 1105/7126.1-21 від 11.12.2021, в якій роз`яснено законодавчо встановлений порядок оформлення паспорта громадянина України та повідомлено про відсутність правових підстав для оформлення їй паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року.

08.02.2022 позивач звернулась до Смілянського відділу УДМС у Черкаській області з письмовою заявою (вх. №20/1/7126-22) від 04.01.2022 щодо видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, у зв`язку з пошкодженням раніше виданого, до якої долучено: копію свідоцтва про народження позивача, дві фотокартки 3,5x4,5, довідку про реєстрацію місця проживання особи додаток 13 до Правил від 24.12.2021 року, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію свідоцтва про зміну імені.

Листом Смілянського відділу УДМС у Черкаській області №7126-68/7126.1-22 від 25.01.2022 позивачу надана відповідь про результати розгляду заяви, яким його повідомлено про відмову видачі паспорту у вигляді паспортної книжечки та рекомендовано звернутись до відповідача щодо оформлення і видачу паспорта громадянина України на підставі вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302.

Вважаючи вказані відмови протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI), документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.

Статтею 14 Закону №5492-VI визначено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що у разі відсутності в особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Пунктами 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою ВРУ від 26.06.1992 №2503-ХІІ визначено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Водночас, п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанови №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4. Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, що додається.

Відповідно до п. 2 Постанови №302 запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

- з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII;

- з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (пункт 3 Постанови №302).

Постановою №302 також передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи. Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону № 2297-VI).

Частинами 5 та 6 ст. 6 Закону № 2297-VI визначено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Також, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Отже, норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII звужують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було встановлене законом) не було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у старій формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 по зразковій справі № Пз/9901/2/18 (806/3265/17), а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Щодо належного звернення позивача із заявою про видачу паспорта громадянина України, суд зазначає наступне.

Оформлення та видача паспорта регулюється Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015.

Суд зазначає, що як положеннями Закону №5492-VI, Постановою №302, так і Положенням №2503-ХІІ, передбачено чіткий порядок, суб`єктний склад та перелік документів для оформлення паспорта громадянина України.

Згідно з п. 13 Положення №2503-ХІІ для одержання паспорта громадянин подає:

- заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України;

- свідоцтво про народження;

- дві фотокартки розміром 35 х 45 мм;

- у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Відповідно до п.п.1 п.7 Постанови №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктом 35 Постанови №302 визначений перелік документів, які необхідно подати заявнику для оформлення паспорта.

Відповідно до п. 37 Постанови №302 працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення паспорта, вчиняє дії, передбачені пунктами 24 - 29, 32 і 33 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 червня 2019 року №456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, і п. 3 якого передбачено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

Розділом VI Тимчасового порядку №456 регламентована така процедура видачі паспортів замість утрачених або викрадених:

Для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого заявник подає: 1) заяву про втрату/викрадення паспорта (далі - заява про втрату паспорта) за зразком, наведеним у додатку 5 до цього Тимчасового порядку; 2) рішення суду; 3) заяву; 4) дві (три - у разі одержання втраченого паспорта в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або оригінал документа про звільнення від його сплати (у разі втрати паспорта); 6) витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (у разі викрадення паспорта на території України); 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Після проведення необхідних перевірок за заявою про втрату паспорта працівник територіального підрозділу ДМС складає висновок за заявою про втрату паспорта за формою згідно з додатком 11 до цього Тимчасового порядку, який затверджується керівником цього підрозділу. У висновку зазначаються результати перевірки і прийняте рішення про видачу паспорта.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу IX Тимчасового порядку №456 територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт, який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього, непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи. У рішенні про відмову в оформленні чи видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), яке доводиться до відома заявника протягом п`яти робочих днів з дня його прийняття, зазначаються підстави відмови. Заявник має право повторно звернутися до територіального підрозділу ДМС в разі зміни або усунення обставин, через які йому було відмовлено в оформленні чи видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки).

Таким чином, передумовою оформлення та видачі паспорта громадянина України є звернення особи до уповноваженого органу з відповідною заявою, встановленого зразка, з долученням визначеного переліку документів.

З матеріалів справи судом встановлено, що з переліку додатків до заяви позивача вбачається про подання необхідних документів для оформлення паспорту за старим зразком, проте відповідачем не вчинено дій, передбачених пунктами 24 - 29, 32 і 33 Постанови №302.

При цьому, вилучення та знищення паспорта позивача у формі ID-картки та паспорта для виїзду за кордон підтверджено листами Смілянського відділу УДМС України в Черкаській області №7126-1057/7126.1-21 від 18.11.2021 та №7126-1058/7126.1-21 від 18.11.2021, тобто вказаний орган володів інформацією щодо відсутності у позивача чи інших осіб наведених документів.

Щодо протиправності дій відповідача по відношенню до позивача, суд зазначає, що відповідно до наказу МВС України від 06.06.2019 №456, при оформлені паспорта вперше заявник має додати рішення суду.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не вчинив по відношенню до позивача протиправних дій, проте з урахуванням вимог Тимчасового порядку та належного способу захисту порушених прав позивача, саме зобов`язання відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

Щодо позовної вимоги про вилучення єдиного унікального номеру запису в реєстрі (УНЗР) та персональних даних позивача, зареєстрованих в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР) суд виходить з такого.

Відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 6 Закону України Про захист персональних даних від 01 червня 2010 року №2297-VI (далі - Закон №2297-VI), суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Пунктом 2 частини другої статті 15 Закону №2297-VI передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 4 частини другої статті 15 цього ж Закону передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Згідно вимог статті 4 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру.

Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (стаття 10 Закону № 5492-VI).

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 5492-VI для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 5 статті 21 Закону України № 5492-VI встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Отже, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Як встановлено судом, вперше позивач отримала біометричний паспорт з присвоєнням унікального номеру запису в реєстрі у 2018 році, під час звернення до Смілянського відділу з приводу оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (заява-анкета №103408206 від 15.05.2018).

У подальшому 17.06.2020 позивач звернулась до Смілянського відділу з приводу оформлення паспорта громадянина України у вигляді картки типу ID-1, який отримала 12.08.2020 (заява-анкета №4782172 від 17.06.2020).

Крім того, у 2021 році позивачка звернулась до Шевченківського РВ ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області з приводу оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (заява-анкета №18289034).

Отже, внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру відбувалось з ініціативи позивача та внаслідок її волевиявлення. При цьому, із заяви-анкети №4782172 від 17.06.2020 вбачається, що позивач надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців її рук та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук

З наведеного вбачається, що внесення інформації щодо позивача наданої нею особисто, до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку із цим, жодним чином не надало права суб`єкту владних повноважень на здійснення будь-яких маніпуляцій з персональними даними.

Крім того, стаття 8 Закону № 5492-VI встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.

Разом з тим, в подальшому позивач зверталася до відповідача з проханням вилучити всі дані з Єдиного державного демографічного реєстру та знищити унікальний номер посилаючись на положення статті 15 Закону №2297-VI та відмову від паспорту.

Однак, в даному випадку Закон №5492-VI не передбачає підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

При цьому, законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації щодо неї до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону №2297-VI. Позивач має право на поновлення або виправлення вказаної інформації, але ніяк не вилучення її, в зв`язку з релігійними переконаннями.

Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що інформація про позивач була отримана з дозволу останньої ще у 2018 році і без порушень вимог Закону №2297-VI, як і Закону №5492-VI та є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо позивача - відсутні.

На підставі навведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Щодо решти доводів сторін суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а тому враховуючи викладене суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Смілянський відділ управління Державної міграційної служби України у Черкаській області (20700, Черкаська обл., м. Сміла, вул. Соборна, буд. 102, ) оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Державної міграційної служби України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 900 (дев`ятсот) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО