Справа № 817/1169/16
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 817/1169/16

адміністративне провадження № К/990/24015/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2022 року

у справі №817/1169/16

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та Головного територіального управління юстиції у Рівненській області

про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства юстиції України (далі - МЮУ), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі - ЗМУ) та Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - ГТУЮ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- згідно з Законом України «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII) та з урахуванням штатного розпису ГТУЮ, затвердженого 01.05.2016, стягнути з ГТУЮ заробітну плату з 13 травня 2016 року по 12 жовтня 2016 року в сумі 56920 грн. В основу розрахунку покласти посадовий оклад начальника управління згідно з штатним розписом 6892 грн, 700 грн надбавки за ранг державного службовця (4 ранг) та 50 відсотків надбавки за вислугу років, що в місяць складає 11358 грн;

- зобов`язати ГТУЮ виплатити кошти з нарахуванням індексу інфляції.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року позов задоволено частково (далі - Рішення суду). Стягнуто з ГТУЮ середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13 травня 2016 року по 21 червня 2016 року включно в сумі 15283,35 грн (сума визначена без урахування податків та обов`язкових платежів). Зобов`язано ГТУЮ здійснити перерахунок заробітної плати за період з 22 червня 2016 року по 12 жовтня 2016 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 6892 грн, надбавки за вислугу років в розмірі 50% посадового окладу, надбавки за четвертий ранг державного службовця, та виплатити різницю в заробітку з урахуванням фактично виплаченої заробітної плати за період з 22 червня по 12 жовтня 2016 року. В решті позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року рішення суду скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Стягнуто з ГТУЮ середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 13 травня 2016 року по 21 червня 2016 року включно в сумі 8055,72 грн без урахування податків та обов`язкових платежів. В решті позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 травня 2022 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року скасовано, а справу №817/119/16 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2022 року апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13 травня 2016 року по 21 червня 2016 року включно в сумі 8055,72 ( вісім тисяч п`ятдесят п`ять) гривень (сімдесят дві) копійки без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 заробітної плати за період з 22 червня 2016 року по 12 жовтня 2016 року з розрахунку надбавки за четвертий ранг державного службовця, та виплатити ОСОБА_1 різницю в заробітку з урахуванням фактично виплаченої заробітної плати за цей період. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням суду апеляційної інстанції, скаржник звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України").

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Міністерство юстиції України вважає, що підставою касаційного оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2022 у справі № 817/1169/16 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13 травня 2016 року по 21 червня 2016 року включно в сумі 8055,72, є пункт 3 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, порушення судом норм процесуального права, а саме: не досліджено поважність причин, які призвели до затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі, відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України.

Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань містить лише детально викладені фактичні обставини справи, незгоду з рішеннями суду апеляційної інстанції та цитування норм законодавства та посилання скаржника на те що, судом попередньої інстанцій не досліджено поважність причин, які призвели до затримки виконання судового рішення.

В той же час, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що таке обґрунтування необхідності висновку Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права зводиться до переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

При цьому, посилаючись на не дослідження фактичних обставин справи касаційна скарга не містить посилань на пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України.

Інших підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої і апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України, скаржником не було зазначено.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2022 року у справі №817/1169/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про стягнення заробітної плати- повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяО.В. Калашнікова