Справа № 540/8094/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/8094/21

Головуючий І інстанції: Бездрабка О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній республіці Крим і м.Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року (м.Херсон, дата складання повного тексту рішення 12.01.2022р.) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Мир» до Митниці в Херсонській області, Автономній республіці Крим і м.Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ТОВ «Строй Мир» звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Митниці в Херсонській області, АР Крим і м.Севастополі, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA508040/2021/000266/2 від 29.11.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що як зазначає позивач, ним при розмитненні товару, було надано усі передбачені митним законодавством обов`язкові документи, які не містили розбіжностей. Наведені ж митним органом підстави щодо коригування митної вартості є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим, митницею неправомірно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів у спірному Рішенні про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року адміністративний позов ТОВ «Строй Мир» - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Чорноморської митниці В Херсонській області, АР Крим і м.Севастополі про коригування митної вартості товарів №UA508040/2021/000266/2 від 29.11.2021 року. Стягнуто з Митниці в Херсонській області, АР Крим і м.Севастополі за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ТОВ "Строй Мир" судовий збір у сумі 2270 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 2500 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник Митниці в Херсонській області, АР Крим і м.Севастополі 13.01.2022 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

04.02.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022р. апеляційну скаргу відповідача було залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

28.02.2018р. між ТОВ "Строй Мир" (Покупець) та «HAIYAN DAME SANITARY WARES CO., LTD» укладено контракт № СН-UА-18/02/28 на поставку товару «сантехнічні вироби» та запчастини до них в номенклатурі, кількості і цінам, згідно супровідних документів. Умови поставки «FOB SHANGHAI, China» відповідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс-2010". Транспортування товару - морем в контейнері.

13.04.2020р. між сторонами було укладено додаткову угоду до контракту від 28.02.2018р. №СН-UА-18/02/28, якою змінено умови поставки - на «CIF ODESSA/CHORNOMORSK/ PIVDENNYI».

На виконання умов вказаного Контракту постачальником «HAIYAN DAME SANITARY WARES CO., LTD» було поставлено ТОВу "Строй Мир" товари, а саме: №1 - вироби побутового призначення, для санітарно-технічних цілей - гідробокси (душові кабіни); №2 - вироби побутового призначення, для санітарно-технічних цілей - піддон; №3 - частини до душбоксів з пластмас - екрани; №4 - частини до душбоксів - алюмінієві профілі; №5 - частини до душбоксів - кріплення до ніжок; №6 - частини до душбоксів - панелі управління.

29.11.2021р. декларантом, з метою здійснення митного оформлення зазначеного товару, подано митну декларацію - МД №UА508040/2021/009293, в якій митна вартість товару була визначена самостійно за «основним» методом, т.б. за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - 21464,36 доларів США.

Також, для здійснення митного оформлення та на підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом, окрім м/декларації, були надані наступні документи: пакувальний лист від 21.09.2021р. б/н; рахунок-фактуру (інвойс) від 21.09.2021р. №SW201119SA2; коносамент від 29.09.2021р. №ХМ21091153; авто-транспортну накладну від 28.11.2021р. №100710; декларацію про походження товару від 21.09.2021р. №SW201119SA2; зовнішньоекономічний договір від 28.02.2018р. CH-UA-18/02/28, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 21.09.2021р. №44; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 12.03.2018р. б/н.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 15.01.2019р. б/н.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 13.04.2020р. б/н.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.07.2020р. б/н.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 27.02.2021р. б/н.; акт зважування від 28.11.2021р. №405520.

Однак, за результатами перевірки МД № UА508040/2021/009293 та поданих до неї документів, митним органом було сформоване повідомлення від 29.11.2021 р., відповідно до якого, на підставі ст.53 МК України, митницею запропоновано ТОВу "Строй Мир" надати додаткові документи, а саме: 1) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 2) інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) копію митної декларації країни відправлення.

29.11.2021р. декларант, на виконання вимог митного органу, додатково надав до митниці прайс-лист та комерційну пропозицію, а також повідомив про відсутність будь-яких інших документів.

Проте, 29.11.2021р. уповноваженою особою Митниці було прийнято картку відмови та рішення про коригування митної вартості товарів №UA508040/2021/000266/2, яким визначено вартість товарів резервним методом, а саме: №1 - 1,9199 доларів США/кг, №2 - 2,8199 доларів США/кг, №3 - 2,8199 доларів США/кг, №4 - 2,77 доларів США/кг, №5 - 4,09 доларів США/кг, №6 - 7,6249 доларів США/кг.

Так, приймаючи дане рішення про коригування митної вартості товару, відповідач вказав на наступні підстави: "інвойс №SW201119SA2 від 21.09.2021р. нібито не містить посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця. Поставка товарів здійснюється на умовах поставки СIF ODESSA, відповідно до Інкотермс 2010. Згідно з ч.2 ст.53 МКУ документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, є, зокрема, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо здійснювалося страхування). Відповідно до умов поставки СIF згідно з Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж, при цьому страхування має бути оформлено у вигляді контракту (договору) та продавець повинен надати покупцю страховий поліс чи інше підтвердження страхового покриття. Разом з тим, страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування, не надано. Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, проте платіжні документи декларантом не надано. Додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців. Відповідно до положення статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості товару (під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції). Шляхом порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну та інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби - встановлено, що рівень вартості товарів, поданий до митного оформлення, значно нижчий від рівня митної вартості аналогічних товарів, що імпортуються в Україну. На вимогу митного органу декларантом не подано наступні документи, а саме: страхові документи; банківські платіжні документи; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Отже, враховуючи викладене та за результатами проведеної консультації, митну вартість товару скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу, - по товару № 1 - МД від 10.11.2021 р. № UА500020/2021/219303, а саме: 1,9199 дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 132360 * 1,9199 дол. США/кг = 36911,42 дол. США); по товару № 2 - МД від 10.11.2021 р. № UА500020/2021/219303, а саме: 2,8199 дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 9,9 * 2.8199 дол. США/кг = 27,92 дол. США); по товару № 3 - МД від 10.11.2021 р. № UА500020/2021/219372, а саме: 2,8199 дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 5,4 * 2,899 дол. США/кг = 15,23 дол. США); по товару № 4 - МД від 21.10.2021 р. № UА500020/2021/217125, а саме: 2,77 дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 18 * 2,77 дол. США/кг = 49,86 дол. США); по товару № 5 - МД від 13.11.2021 р. № UА500110/2021/212193, а саме: 4,09 дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 0,1 * 4,09 дол. США/кг = 0,409 дол. США); по товару № 6 - МД від 15.09.2021 р. № UА500490/2021/2203949, а саме: 7,6249 дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 2,7 * 7,6249 дол. США/кг = 20,59 дол. США).

Попередні методи не застосовуються з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні:- за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару".

Не погоджуючись з такими діями та рішенням митного органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, в цілому погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції, але вважає їх частково обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту вимог п.п.23,24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом ст.ст.49,50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (ч.ч.1,2 ст.51 МК України).

Так, частинами 1 - 3 ст.57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст.58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч.1 ст.64 «Резервний метод» МК України).

Як визначено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом ч.ч.1-3 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Так, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч.5,6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, слід звернути увагу на те, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.ч.5-6 ст.53 МК України).

Згідно із ч.ч.1-3 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

В той же час ч.6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до приписів ч.ч.1 та 2 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до ч.7 цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (ч.12 ст.264 МК України).

Отже, митний орган при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

Що ж стосується тверджень митного органу про те, що надані позивачем документи нібито мають розбіжності, то з цього приводу необхідно зазначити наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами обох інстанцій, позивач, як при декларуванні товарів, так і на вимогу Митниці, надав усі наявні у нього документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, підставами для витребування відповідачем додаткових документів (т.б. 1) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 2) інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) копію митної декларації країни відправлення), фактично стало те, що: 1) "інвойс №SW201119SA2 від 21.09.2021р. нібито не містить посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця; 2) не надано страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування; 3) не надано платіжних документів, які базуються на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проте, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та вже зазначалося вище, 28.02.2018р. між ТОВ "Строй Мир" (Покупець) та «HAIYAN DAME SANITARY WARES CO., LTD» укладено контракт № СН-UА-18/02/28 на поставку товару «сантехнічні вироби» та запчастини до них в номенклатурі, кількості і цінам, згідно супровідних документів. Умови поставки «FOB SHANGHAI, China» відповідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс-2010". Транспортування товару - морем в контейнері.

Також, як свідчать матеріали справи, 13.04.2020р. між сторонами було укладено додаткову угоду до контракту від 28.02.2018р. №СН-UА-18/02/28, якою змінено умови поставки - на «CIF ODESSA/CHORNOMORSK/PIVDENNYI».

В подальшому, т.б. 29.11.2021р., як видно з матеріалів справи, декларантом, з метою здійснення митного оформлення зазначеного товару, подано митну декларацію - МД №UА508040/2021/009293, в якій митна вартість товару була визначена самостійно за «основним» методом, т.б. за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - 21464,36 доларів США.

Крім того, для здійснення митного оформлення та на підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом, окрім м/декларації, були надані наступні документи: пакувальний лист від 21.09.2021р. б/н; рахунок-фактуру (інвойс) від 21.09.2021р. №SW201119SA2; коносамент від 29.09.2021р. №ХМ21091153; авто-транспортну накладну від 28.11.2021р. №100710; декларацію про походження товару від 21.09.2021р. №SW201119SA2; зовнішньоекономічний договір від 28.02.2018р. CH-UA-18/02/28, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 21.09.2021р. №44; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 12.03.2018р. б/н.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 15.01.2019р. б/н.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 13.04.2020р. б/н.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.07.2020р. б/н.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 27.02.2021р. б/н.; акт зважування від 28.11.2021р. №405520.

А далі, на виконання вимог митного органу, позивач додатково надав до митниці ще прайс-лист та комерційну пропозицію.

Так, що стосується доводів відповідача про відсутність у інвойсі від 21.09.2021р. №SW201119SA2 посилань на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківських реквізитів продавця, судова колегія зазначає наступне.

Як загально відомо, «Рахунок-фактура» (інвойс) у міжнародній комерційній практиці це документ, який надається продавцем покупцю і містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони постачаються покупцю, формальні особливості товару (колір, вагу та ін.), умови поставки та відомості про відправника та отримувача. При цьому, слід звернути увагу на те, що форма вказаного документу не затверджена ані міжнародним законодавством, ані законодавством України.

Отже, приймаючи до уваги вказані обставини та враховуючи, що інвойс від 21.09.2021р. №SW201119SA2 за своїм змістом містить усі необхідні відомості щодо переліку товару, його кількість і ціну, формальні особливості товару, умови поставки та відомості про відправника та отримувача, які дозволяють їх ідентифікувати, то відповідно, судова коелгія, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про відсутність у митного органу належних і достатніх підстав вважати вказаний документ таким, що «викликає сумніви у його достовірності чи достовірності відомостей, які він містить».

При цьому, також необхідно зауважити й про те, що твердження відповідача щодо не відображення у інвойсі відомостей про контракт, на виконання якого виданий інвойс, а також банківських реквізитів продавця, взагалі не обґрунтовані жодною нормою чинного міжнародного чи національного законодавства.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена в численних постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду, зокрема, від 16.06.2021р. у справі № 540/425/21, від 11.06.2021 р. у справі № 540/295/21, від 16.02.2021 р. у справі № 540/3135/20, від 11.02.2021 р. у справі № 540/1362/20, від 11.02.2021 р. у справі № 540/1688/20, від 04.02.2021 р. у справі № 540/2336/20, від 04.02.2021 р. у справі № 540/2810/20, від 03.02.2021 р. у справі № 540/2379/20, від 03.02.2021 р. у справі № 540/1900/20.

В той же час, суд одночасно вважає необхідним зазначити, що позивачем, разом з іншими документами, також було подано митному органу і специфікацію від 28.11.2021р. №14, в якій чітко вказані відповідні посилання на контракт від 28.02.2018р. №СН-UA-18/02/28, а в самому контракті від 28.02.2018р. №СН-UA-18/02/28 та в додатках до нього, в свою чергу, відображено і банківські реквізити «продавця» - компанії «HAIYAN DAME SANITARY WARES CO., LTD».

Посилання ж митного органу на факт відсутності страхових документів, а також документів, що підтверджують вартість страхування, як на підставу для невизнання заявленої позивачем вартості імпортованих товарів, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, теж не бере до уваги, з огляду на наступне.

Так, як встановлено з матеріалів справи, поставка позивачу товару, згідно контракту від 28.02.2018р. №СН-UA-18/02/28 та з урахуванням додаткової угоди від 13.04.2020р., фактично здійснювалась на умовах CIF ODESSA/CHORNOMORSK/PIVDENNYI за правилами Інкотермс 2010 (п.3.1 контракту).

Так, як загально відомо, на даний момент діють Офіційні правила Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів, видання МТП №560, в редакції з 01.01.2011 р. Інкотермс-2010, за змістом яких, посилання на Інкотермс-2010 в договорі купівлі-продажу чітко визначає відповідні обов`язки сторін та зменшує ризик юридичних ускладнень. Метою Інкотермс є забезпечення єдиного набору міжнародних правил для тлумачення найбільш уживаних торговельних термінів у зовнішній торгівлі.

Відповідно до «Інкотермс-2010», CIF (Cost, Insurance and Freight (...named port of destination) - вартість, страхування і фрахт (...назва порту призначення). Термін "вартість, страхування та фрахт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. Однак за умовами терміна CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення. Отже, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Покупець повинен мати на увазі, що за умовами терміна CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.

Таким чином, у разі укладання контракту за умовами поставки CIF, на продавця покладається обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, а також сплати страхових внесків та вартості перевезення вантажу до порту відвантаження.

Зважаючи на те, що перевезення товару здійснювалося морем на умовах поставки CIF, то в даному випадку, ТОВ "Строй Мир", як покупець, не повинно додатково страхувати товар та нести додаткові витрати на транспортування вантажу до порту ODESSA.

Крім того, п.6.3 контракту від 28.02.2018р. №СН-UA-18/02/28 також чітко передбачено і умови передачі (приймання) товару, а саме, визначено перелік товаросупровідних документів: 3 оригінали і 3 копії морських коносаментів з описом вантажу і завантаженої кількості; специфікація - 2 оригінали; комерційний рахунок-фактура - 3 оригінали; пакувальний лист - 3 оригінали.

Тобто, умовами даного контракту не передбачено передачу покупцю документів про страхування вантажу.

В документах, надання покупцеві яких передбачено контрактом і на підставі яких позивачем розраховувалась митна вартість товарів, та які надавались на вимогу відповідача, зокрема, інвойсі від 21.09.2021р. №SW201119SA2, коносаменті від 29.09.2021р. №ХМ21091153 та прайс-листі продавця, теж вказана ціна товару з урахуванням умов поставки CIF ODESSA.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія, як і окружний суд, вважає помилковим твердження відповідача про неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару за відсутності документів, що містять відомості про вартість страхування, оскільки такі документи у даному випадку не вимагаються.

Аналогічний правовий висновок з цього спірного питання викладено у постановах Верховного Суду від 18.07.2019 р. по справі № 821/829/18, від 14.08.2018 р. по справі № 821/1617/17, від 13.11.2018 р. по справі № 821/410/18.

Стосовно ж ненадання позивачем банківських платіжних документів, суд також звертає увагу на те, що контрактом від 28.02.2018р. №СН-UA-18/02/28, з урахуванням додаткової угоди від 15.01.2019р., не визначено спеціальні умови оплати за товар, а саме щодо необхідності здійснення попередньої оплати за кожну партію товару, що поставляється. Так, згідно п.5.5 контракту (та додаткової угоди) умови оплати: 100 % оплата на протязі 30 днів після отримання товару на склад. Тобто, на день митного оформлення товарів у ТОВ "Строй Мир" ще не настали обставини здійснення оплати імпортованих товарів. Крім того, умови оплати товару не стосуються складових ціни товару, а тому, відповідно, такі умови взагалі не можуть бути покладені в основу висновків митного органу щодо наявності розбіжностей у відомостях про митну вартість товару.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. у справі №160/1329/19.

Щодо посилань представника відповідача на те, що додатково наданий прайс-лист нібито має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців, то суд з цього приводу зазначає наступне.

Так, «прайс-лист» - це документ інформаційного характеру, який містить список цін та слугує способом для продавця розповсюджувати інформацію про товар, та за жодних умов не може бути первинним документом для визначення митної вартості товару.

В комерційній практиці при просуванні товару на ринок одним із методів встановлення контактів з потенційними покупцями є направлення продавцем комерційної пропозиції (оферти) або прейскуранта (прайс-листа).

При розгляді наданих декларантом каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару контролюючий орган має упевнитись, що інформацію, яка міститься в зазначених документах, можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів.

Так, як видно з матеріалів справи, позивачем в ході митного оформлення товарів, на вимогу відповідача, був поданий прайс-лист, в якому ціна товарів, пред`явлених до митного оформлення, повністю збігається з задекларованою позивачем ціною товарів.

До того ж, слід звернути увагу й на те, що прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товарів.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2020 р. у справі №810/690/17.

Стосовно ж доводів представника відповідача про ненадання декларантом усіх необхідних документів, а саме: висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, копії митної декларації країни відправлення, то судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає їх безпідставними, оскільки такі документи, згідно ч.2 ст.53 МК України, не є обов`язковими, а враховуючи, що надані декларантом документи підтверджували всі складові митної вартості, не містили розбіжностей та/або явних ознак підробки, тому у митного органу не було законних підстав для витребування додаткових документів, зокрема і перелічених вище.

Отже, факт неподання декларантом усіх (без виключення) запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19.12.2019р. у справі №810/5295/15, від 06.02.2020р. у справі №540/2219/18.

Отже, за таких обставин, апеляційний суд відхиляє вищевказані доводи відповідача про наявність сумніву у заявленій позивачем митній вартості імпортованих товарів з підстав, наведених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, оскільки надані позивачем до митного органу вище перелічені документи, підтверджують ціну імпортованих товарів та жодних розбіжностей не містять.

Також, як вбачається з матеріалів справи та спірного рішення, ще однією підставою для коригування відповідачем митної вартості товарів послугувала інформація з цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби щодо митного оформлення ідентичних товарів з вищим рівнем митної вартості.

Однак, формально нижчий рівень митної вартості імпортованих позивачем товарів від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товарів і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товарів за першим методом визначення їх митної вартості.

Окремо суд зауважує, що посилання у рішенні про коригування митної вартості товарів від 29.11.2021р. №UA508040/2021/000266/2 на положення ст.VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі є безпідставними, так як відповідачем не наведено обставини та докази того, яким чином документи, надані позивачем, порушують чи не відповідають вимогам вказаної статті. Більш того, відповідно до положень Митного кодексу України застосування Генеральної угоди з тарифів і торгівлі можливе лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст.58-63 цього Кодексу.

Відповідач, в даному випадку, не довів належними і беззаперечними доказами, що позивач сплатив за товар іншу суму, ніж та, яка заявлена в якості митної вартості товарів.

Як чітко передбачено приписами ч.2 ст.55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

А згідно п.2.1 «Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів» (затв. наказом МФ України №598 від 24.05.2012р.), посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається лише тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень ст.ст.59,60,64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст.64 МКУ) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів від 29.11.2021р. №UA508040/2021/000266/2, відповідачем використано для коригування митної вартості товару №1,2 - МД від 10.11.2021р. №UA500020/2021/219303, №3 - МД від 10.11.2021р. №UA500020/2021/219372, №4 - МД від 21.10.2021р. №UA500020/2021/217125, №5 - МД від 13.11.2021р. № UA500110/2021/212193, №6 - МД від 15.09.2021 р. № UA500490/2021/2203949.

В той же час, дослідженням даних вказаних вище митних декларацій встановлено, що ними визначена зовсім інша фірма, інші характеристики товарів та інші умови поставки (у позивача - CIF, а по вказаних МД - СFR), а тому, відповідно. митним органом, в даному випадку, було безпідставно відкориговано митну вартість товарів, поставлених позивачу за вищезазначеними митними деклараціями.

Окрім того, також ще слід зазначити й про те, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів за резервним методом, відповідач не вказав, яким же чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем ч.2 ст.55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Аналогічна позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 р. у справі № 804/6243/14.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що декларантом були надані відповідачу усі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору, на підставі яких останній мав можливість встановити дійсну вартість імпортованого товару, який переміщався через митний кордон України за основним методом, у зв`язку з чим, спірне рішення про коригування митної вартості №UA508040/2021/000266/2 від 29.11.2021 року підлягає скасуванню, як неправомірне.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, в свою чергу, в даному випадку, не було належним чином зроблено представником відповідача в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

Далі, що ж стосується інших п/вимог щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань митного органу понесених позивачем витрат на правову допомогу, які суд 1-ї інстанції помилково задовольнив у повному обсязі, то судова колегія з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно зі ст.16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

А за приписами ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено положеннями ч.ч.1,7 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

А відповідно до ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в т.ч. чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката дійсно підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількість витраченого адвокатом часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів наголошує, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

При цьому, суд наголошує на тому, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та належним чином доведені.

Відсутність же документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу є окремою підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16 та, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18.

Окрім того, варто зазначити, що у відповідності до п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява №58442/00), суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд насамперед має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерієм розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Одночасно також слід звернути увагу й на те, що правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовано Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 вищевказаного Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст.ст.27,30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що адвокатський гонорар може існувати у двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення, а саме: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

У п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009р. №23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів та звернень, довідок, заяв, скарг, а також здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Так, як встановлено з матеріалів даної справи, між підприємством позивача та Адвокатським бюро «Євгена Малюка» було укладено Договір про надання правової допомоги від 04.01.2021р. №1СМ, згідно з яким, юридичну допомогу (в т.ч. і гонорар), що надається Адвокатським бюро (адвокатом), Замовник оплачує в гривнях, шляхом переказу суми на розрахунковий рахунок бюро.

Як вбачається зі змісту вказаного договору №1СМ, за складання позовної заяви клієнт має сплатити 2500 грн., а за подальше супроводження судової справи №540/8094/21 в суді 1-ї, апеляційній та касаційній інстанціях (з написанням апеляційної і касаційної скарг та участю в с/засіданнях), клієнт-замовник сплачує гонорар виконавцю у фіксованих розмірах, а саме у загальному розмірі 16 000 грн.

Як видно з наявного в матеріалах справи Акту наданих послуг від 03.12.2021р., Адвокатським бюро «Євгена Малюка» фактично були надані такі послуги, як: «підготовка та оформлення позовної заяви» (3 години), вартість цієї послуги 2500 грн., які, в свою чергу, клієнт має сплатити на користь Бюро в строк не пізніше 90 календарних днів, після прийняття рішення судом 1-ї інстанції. Саме цей розмір витрат фактично і просив стягнути представник позивача з відповідача.

Будь-яких інших документів, які б підтверджували факт надання цих послуг та фактичну сплату позивачем їх вартості, матеріали справи не містять.

Проте, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний правовий висновок з цього приводу викладений Верховним Судом у постанові від 05.03.2021р. у справі № 200/10801/19-а.

Дослідивши надані позивачем документи (докази), судова колегія приходить до висновку про те, що ці документи дійсно дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Разом із тим, судова колегія звертає увагу, що справа даної категорії, відповідно до предмету спору, є справою незначної складності, розгляд якої здійснювався в суді 1-ї та 2-ї інстанцій в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у ній матеріалами. Також, судом апеляційної інстанції враховано відомості із Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reestr.court.gov.ua), за даними якого має місце оприлюднення численних подібних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та подібними мотивами тим, що приведені у позовній заяві ТОВ «Строй Мир», що суттєво спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

Судова колегія не оспорює права адвоката (адвокатського бюро) самостійно визначати гонорар, однак, у даному конкретному випадку, не може вважати, що при встановленні такого розміру гонорару була врахована складність даної справи та інші істотні обставини. Наявні у матеріалах справи документи на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі (2500 грн.) з іншої сторони у справі, оскільки відповідний розмір має відповідати критерію «розумної необхідності» таких витрат.

Висновки щодо можливості суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правничу допомогу містяться, зокрема, у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020р. у справі №201/14495/16-ц.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, конкретні обставини справи, заперечення відповідача, приписи ч.5 ст.134 і п.2 ч.9 ст.139 КАС України, несуттєву складність справи, яка, у свою чергу, не мала публічного інтересу, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи (виключно написання позовної заяви), а також виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає, що понесені позивачем витрати в сумі 2500 грн. є неспівмірними, належним чином необґрунтованими та дещо завищеними.

Отже, враховуючи встановлені обставини, судова колегія дійшла висновку про наявність законних підстав для їх зменшення та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі - 1000 грн., що, в свою чергу, на переконання суду, буде відповідати вимогам «розумності» та «співмірності».

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції у цій частині не повно встановив обставини справи та надав їм неналежної правової оцінки, чим допустив часткове порушення норм матеріального права, в зв`язку із чим, оскаржуване судове рішення підлягає частковій зміні.

Наведені ж у апеляційній скарзі доводи по суті позовних вимог, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.317 КАС України, вважає за необхідне частково задовольнити цю апеляційну скаргу відповідача та змінити резолютивну частину оскаржуваного рішення суду 1-ї інстанції, зменшивши розмір стягнутих на користь позивача витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року - змінити, вклавши абзац 4 його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі (73003, м.Херсон, вул.Гоголя,13, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Мир" (73000, м.Херсон, вул.Миколаївське шосе, 5 км, ) витрати на правничу допомогу у сумі 1000 грн.».

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15.09.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко