Справа № 400/2920/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/2920/22

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
ухвалу суду першої інстанції прийнято у
м. Миколаїв, 07 червня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі відповідач 1) та військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач 2) про визнання протиправними та скасування наказу відповідача 1 від 24.05.2022 р. № 67-РС та наказу відповідача 2 від 28.05.2022 р. № 141, зобов`язання відповідача 2 включити позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаді командира відділення 3 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону.

03 червня 2022 року разом із позовом позивач подав до Одеського окружного адміністративного суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказів від 24.05.2022 р. № 67-РС і від 28.05.2022 р. № 141, зупинення дії припису від 28.05.2022 р., яким позивача зобов`язано прибути до військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивачем на зазначену вище ухвалу подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги апелянт наголошує на очевидній протиправності оскаржуваного наказу, що є предметом розгляду даної справи та яким його ОСОБА_1 переміщено на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої, на нижчу посаду. Вказане, на думку позивача, є підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу щодо переміщення позивача, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги. До того ж, є хибними на думку скаржника, зауваження суду першої інстанції стосовно того, що на період дії воєнного стану в Україні лише військове керівництво має виключні повноваження щодо переміщення військовослужбовців у іншу військову частину.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення даного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що:

- вимога про забезпечення позову шляхом зупинення дії припису від 28.05.2022 р., яким позивача зобов`язано прибути до військової частини НОМЕР_2 , не обґрунтована позивачем, оскільки відповідні дії не є предметом даного позову;

- доказів очевидної протиправності наказів не надано, а відповідні висновки суду щодо протиправності наказів були б вирішенням спору по суті;

- на період дії воєнного стану в Україні лише військове керівництво має виключні повноваження щодо переміщення військовослужбовців, виходячи із загальної стратегії оборони країни.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Порядок та підстави забезпечення позову передбачено главою 10 КАС України (ст.150-158 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2 статті 150 КАС України).

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 640/6315/19.

З наведеного вбачається, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Із системного аналізу вимог наведеного вище слідує, що забезпечення позову - це вжиття судом, до прийняття у справі судового рішення по суті, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача. Фактично забезпеченням позову є сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Водночас слід зазначити, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати те, чи існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Як слідує з матеріалів справи, предметом даного позову є накази Збройних Сил України №67-РС від 24.05.2022р. та №141 від 28.05.2022р., якими ОСОБА_1 з 24.05.2022р. призначено на посаду стрільця взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 28 травня 2022 року, з якими позивач не погоджується з тих підстав, що переміщення з однієї військової частини до іншої відбулось без його згоди, до того ж на нижчу посаду, без врахування наявності у позивача непрацездатних батьків.

Звертаючись із заявою про забезпечення даного позову, ОСОБА_1 вказав, що протягом розгляду його позову може суттєво ускладнитись захист його прав, оскільки він вже буде включений у списки особового складу іншої військової частини, до якої його переміщено відповідно до оскаржуваних наказів.

Також, наголосив про наявність очевидних ознак порушення його прав, свобод та інтересів.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення даного позову правильним, оскільки вимога про забезпечення позову шляхом зупинення дії припису від 28.05.2022 р., яким позивача зобов`язано прибути до військової частини НОМЕР_2 , не обґрунтована позивачем, відповідні дії не є предметом даного позову.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, пункт 5 ч. 3 ст. 151 КАС України прямо забороняє забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Апеляційний суд також вважає ґрунтовним висновок суду першої інстанції про не доведення позивачем очевидної протиправності наказів від 24.05.2022 р. № 67-РС і від 28.05.2022 р. № 141, які є предметом даного спору.

ОСОБА_1 , на переконання судової колегії, не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів.

Разом з цим, слід зауважити, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову як наявність очевидних ознак протиправності наказів відповідача, що спричиняє очевидне порушення прав позивача, у спірних правовідносинах може бути виявлена судом тільки за наслідками розгляду справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатності й взаємозв`язку усіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Здійснення такої оцінки у межах вирішення питання про забезпечення адміністративного позову буде суперечити інституту забезпечення позову.

Також, заявником не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Сама ж лише незгода позивача із рішеннями суб`єктів владних повноважень та намір звернутися до суду з позовом про визнання їх протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що безумовно, рішення суб`єктів владних повноважень справляють певний несприятливий вплив на учасників правовідносин у яких такі рішення прийняті. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не у кожному випадку є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі (такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18 та від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19, від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18).

В іншому разі, застосування заходів забезпечення адміністративного позову стане можливим у кожному спорі, де предметом оскарження є акти індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, а зупинення таких рішень матиме правові наслідки близькі за своїм змістом до тих, які настають у випадку задоволення позовних вимог, скасування оскаржуваного рішення та набрання позитивним для позивача судовим рішенням законної сили.

Відтак, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень про зупинення дії якого просить позивач і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою.

Підсумовуючи наведене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи у межах розгляду заяви про забезпечення позову та ухвалено судове рішення (ухвалу) з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 150-154, 241-243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського оружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року про відмову у забезпеченні позову у справі №400/2920/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Градовський Ю.М. Шеметенко Л.П.