Справа № 159/2137/22
Суддя: Шергіна Ю. О.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/2137/22
Провадження № 2-а/159/55/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 рокум.Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Шергіної Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Шокот С.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області Кисіль Андрія Романовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до поліцейського роти обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області Кисіль Андрія Романовича (далі поліцейський роти обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області Кисіль А.Р., відповідач - 1), в якому просить скасувати постанову серії БАВ № 250283 від 01.06.2022 по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та скасування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 01.06.2022 відносно нього відповідачем-1 було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 та частиною другою статті 122 КУпАП. Позивач зазначає, що дана постанова є необґрунтованою. Під час винесення постанови відповідач -1 належним чином не дослідив всіх обставин справи. Зокрема відповідач-1 не дослідив склад адміністративного правопорушення, а саме його суб`єктивну сторону, обов`язковою ознакою якої є вина яка має бути доведена. Позивач вказує, що рухався по лівій смузі, тому що дорога була в незадовільному стані і він об`їжджав перешкоди, та на момент зупинки відповідачем-1 рухався по правій смузі дороги. Вважає, що рух по лівій смузі дороги не є перешкодою ПДР, якщо у правій смузі існує перешкода для руху. Зазначає, що він є інвалідом війни та згідно із пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

На підставі викладеного, позивач вважає, що постанова серії БАВ № 250283 від 01.06.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП підлягає скасуванню.

Стислий виклад заяв (клопотань) учасників справи.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому останній просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказує на те, що поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням вимог чинного законодавства. Зазначає, що оскільки було виявлено правопорушення вчинене ОСОБА_1 , поліцейським було застосовано превентивні заходи передбачені статтями 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», з чітким поінформуванням водія про конкретну причину зупинення транспортного засобу (порушення пункту 11.5 Правил дорожнього руху). Таким чином, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за частиною другою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП, заслухавши та врахувавши його пояснення, поліцейським як уповноваженою особою органу Національної поліції було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №250283 від 01.06.2022 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 07.06.2022.

09.06.2022 відкрито провадження у справі з викликом сторін.

Ухвалою суду від 19.08.2022 залучено у справі Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі ДПП Національної поліції України, відповідач-2) в якості співвідповідача.

Розгляд справи відкладався з підстав визначених частиною другою статті 205 КАС України.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Позивач у прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу без його участі за наявними в справі матеріалами.

Представник відповідачів Гапонюк І.М. подав заяву про розгляд справи без його участі. Заявлений позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень частини четвертої статті 229 КАС України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

01.06.2022 поліцейським роти обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області Кисіль А.Р. (далі поліцейський) винесено постанову серії БАВ №250283 по справі про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 122 КУпАП та частиною першою статті 126 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510 грн, в якій зазначено, що останній, керуючи транспортним засобом «VW TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався в крайній лівій смузі для руху, при вільних правих, не маючи на меті здійснити випередження, поворот ліворуч чи розворот, чим порушив пункт 11.5 ПДР України та не мав при собі поліса ОСЦПВ ВНТЗ, чим порушив пункт 2.1 «ґ»ПДР.

Позивач вказує на незаконність винесеної постанови та її необґрунтованість.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Позов підлягає задоволенню з таких мотивів та підстав.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП України, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно із статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно і статтями 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 11.5 ПДР встановлено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Надаючи оцінку належності і допустимості наданим відповідачем в якості доказу відео-файлу: «2022_06_18_10_43_14», який містяться на цифровому носії інформації DVD-R диску, позначеному написом «DVD-R диск з відеозаписом з місця вчинення та розгляду справи про адмінправопорушення від 01.06.2022», суд зазначає, що файл містить записи з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, на якому (записах) зафіксована процедура оформлення адміністративного правопорушення та вказаний відеозапис не містить безпосередньої фіксації дій водія ОСОБА_1 , під час керування останнім транспортним засобом, які б вказували на порушення ним пункту 11.5 ПДР та містили б ознаки адміністративних правопорушень, виявлення яких відповідачем стало підставою винесення оскаржуваної постанови.

На підставі переглянутих зазначених вище доказів, у вигляді відеофайла, суд вважає, що даний відеозапис, за відсутності фіксації на них події адміністративного правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , не обґрунтовують обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: не є даними, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа поліцейський роти обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області Кисіль А.Р. встановив порушення вимог пункту 11.5 ПДР та прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Крім того, згідно із постановою поліцейського роти обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області Кисіль А.Р. від 01.06.2022 серії БАВ №250283, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «VW TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив пункт 2.1«ґ» ПДР України.

Позивач заперечує, факт зазначеного правопорушення.

Так, приписами статті 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно Правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до вимог пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм належними транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Як встановлено судом ОСОБА_1 є інвалідом війни відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 01.07.2019, та звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Разом з тим, рішенням Конституційний Суд України від 23.12.2014 №7-рп/2014 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України № 1961-ІУ від 01.07. 2004 визначено, що транспортними засобами, що належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди, тощо).

Відповідно до пункту 2.2 ПДР власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_2 на момент вчинення правопорушення керував та володів транспортним засобом марки «VW TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на законній підставі.

Наведені обставини свідчать про необґрунтованість доводів відповідача про порушення позивачем вимог пункту 2.1 «ґ», що вказує на безпідставність притягнення позивача до відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП.

Також варто зазначити, що частиною першою, другою статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені підстави зупинки транспортних засобів поліцейським.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Однак, з матеріалів даної справи не вбачається та не підтверджується наданими відповідачем доказами, в тому числі відеозаписом події, наявність у відповідача будь-якої з передбачених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» підстав для законної зупинки транспортного засобу позивача.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС України, суд констатує, що відповідач жодним чином не довів правомірності оскаржуваної постанови, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно були вчинені адміністративні правопорушення внаслідок недотримання ПДР.

В свою чергу, згідно із пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Виходячи зі змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням статті 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а також те, що встановити наявність вини у вчиненні адміністративного правопорушення лише за постановою про накладення адміністративного стягнення неможливо, а відповідачем не надано суду жодного доказу вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122, частиною першою статті 126 КУпАП, чим не виконано обов`язку щодо доказування в даній адміністративній справі, не доведено правомірність свого рішення, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, відповідно до вимог статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України необхідно стягнути судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок в дохід держави.

Керуючись статтями 2, 5-9, 19, 72, 77, 90, 132, 139, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, на підставі статей 7, 9, 122, 245, 251, 280 КУпАП, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського роти обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області Кисіль Андрія Романовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови - задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 250283 від 01 червня 2022 року.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень в дохід держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач-1 - поліцейський роти обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області Кисіль Андрія Романовича, адреса: 45008, Волинська область, місто Ковель, вулиця Драгоманова, будинок 19.

Відповідач-2 - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса місцезнаходження: 03048, Київська область, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3/2, .

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 12 вересня 2022 року.

Суддя Ковельського

міськрайонного суду Юлія ШЕРГІНА