Справа № 380/11317/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/11317/21 пров. № А/857/5758/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідач Судова-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 380/11317/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

суддя в 1-й інстанції Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення 11 год. 34 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 14.02.2022,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також ГУПФ України у Львівській області, відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі також ГУПФ України в Харківській області, відповідач - 21), та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.01.2022, просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення Відділу з питань призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.06.2021 № 38 про відмову у призначенні пенсії за віком у відповідності до підпункту 3 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 в пільговий стаж роботи відповідно підпункту 3 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» час роботи трактористом - машиністом в НАА «Шевченка» Бродівського району з 01.01.1983 по 20.11.1984 і з 01.01.1987 по 05.04.2000, в ПА «Урожай» Бродівського району з 06.04.2000 по 11.02.2002, в фермерському господарстві «Лешнівське» Бродівського району з 02.07.2007 по 03.01.2008, з 01.07.2008 по 02.01.2009, з 01.09.2009 по 01.03.2010, з 06.04.2011 по 01.11.2011, з 01.04.2012 по 01.11.2012, з 15.05.2013 по 01.12.2013, з 01.04.2014 по 01.11.2014, з 01.05.2015 по 02.11.2015, з 05.04.2016 по 01.11.2016, з 06.05.2017 по 01.12.2017, з 02.04.2018 по 30.11.2018, з 02.05.2019 по 02.01.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що для призначення пенсії на пільгових умовах подав до відповідача трудову книжку, а також документи, які підтверджують роботу на посаді тракториста-машиніста, згідно з якими він був безпосередньо зайнятий на виробництві сільськогосподарської продукції на протязі польового періоду у рослинництві, або на протязі календарного року в тваринництві. Однак відповідач протиправно не зарахував відповідні періоди до пільгового стажу для призначення пенсії відповідно до підпункту 3 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 02.06.2021 №38.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи відповідно пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» час роботи трактористом - машиністом в НАА «Шевченка» Бродівського району з 01.01.1983 по 20.11.1984, з 01.01.1987 по 05.04.2000, в ПА «Урожай» Бродівського району з 06.04.2000 по 11.02.2002, в фермерському господарстві «Лешнівське» Бродівського району з 02.07.2007 по 03.01.2008, з 01.07.2008 по 02.01.2009, з 01.09.2009 по 01.03.2010, з 06.04.2011 по 01.11.2011, з 01.04.2012 по 01.11.2012, з 15.05.2013 по 01.12.2013, з 01.04.2014 по 01.11.2014, з 01.05.2015 по 02.11.2015, з 05.04.2016 по 01.11.2016, з 06.05.2017 по 01.12.2017, з 02.04.2018 по 30.11.2018, з 02.05.2019 по 02.01.2020 та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за пенсією.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач 1, який покликаючись на те, що вказане рішення прийняте без врахування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що записів трудової книжки не достатньо для зарахування до пільгового стажу вищенаведеного періоду роботи, оскільки: в трудовій книжці відсутні відомості, щодо безпосередньої зайнятості у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві, або на протязі календарного року в твариництві та виконання постановлених норми виробітку; запис №1, 2, 3 зроблено в порушення вимог законодавства, оскільки книга обліку праці і розрахунку з членами колгоспу, не є підставою для прийняття на роботу, військовий квиток не є підставою для звільнення з роботи; трудова книжка заведена 05.04.2000, у свою чергу записи внесено починаючи з 01.01.1983, також в періоди роботи ФГ «Лешнівське» зазначено - водій автотранспортних засобів та комбайнер.

Тому апелянт вважає, що в порушення вимог законодавства, суд при винесені оскаржуваного рішення безпідставно бере до уваги записи трудової книжки позивача та безпідставно не надає оцінки актам перевірки від 20.05.2021 №106/2, від 20.05.2021 №108/2, від 20.05.2021 №107/2, відповідно до яких не підтвердився факт роботи ОСОБА_1 на посаді тракториста-машиніста і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства. Відтак вважає, що уточнюючі довідки видані безпідставно.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення на пільгових умовах пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії від 02.06.2021 № 38 (далі оскаржене рішення). Таке рішення прийняте у зв`язку з відсутністю пільгового стажу.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що подані позивачем документи у повній мірі підтверджують зайнятість його на роботах, передбачених пунктом 3 частини другої статті 114 Закону України №1058-IV. Суд зазначив, що позивач станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досяг 55 років, мав страховий стаж понад 30 років, з них понад 20 років пільгового стажу, а відтак має право на призначення пенсії.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша статті 44 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 26 Закону № 1058 чоловіки мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5) (пункт 20 Порядку № 637).

Як вбачається із матеріалів справи, до пільгового страхового стажу позивача не зараховано:

- період з 01.01.1983 по 20.11.1984, період з 01.01.1987 по 05.04.2000, оскільки згідно з довідкою від 25.11.2020 № 1236, що видана Лешнівською сільською радою Бродівського району Львівської області, архівні документи ПА ім. Шевченка передано до Трудового архіву на території сільської ради, а пільгову довідку №3 від 06.10.2020 видає ПА імені Шевченка та перевірка достовірності відомостей, відображених у довідці про стаж роботи для призначення (перерахунку) пенсії наданих для призначення пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №106/2 від 20.05.2021 проводиться не за місцем знаходження архівних документів;

- період з 06.04.2000 по 11.02.2002, оскільки згідно з актом перевірки достовірності відомостей, відображених у довідках про стаж роботи для призначення (перерахунку) пенсії наданих для призначення пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 108/2 від 20.05.2021 заявник прийнятий на роботу на посаду механізатора та звільнений за власним бажанням з 11.02.2002. Професія «механізатор» не передбачена підпунктом 3 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- періоди з 02.07.2007 по 03.01.2008, з 01.07.2008 по 02.01.2009, з 01.09.2009 по 01.03.2010, з 06.04.2011 по 01.11.2011, з 01.04.2012 по 01.11.2012, з 15.05.2013 по 01.12.2013, з 01.04.2014 по 01.11.2014, з 01.05.2015 по 02.11.2015, 05.04.2016 по 01.11.2016, з 06.05.2017 по 01.12.2017, з 02.04.2018 по 30.11.2018, з 02.05.2019 по 02.01.2020, оскільки згідно з актом перевірки достовірності відомостей, відображених у довідках про стаж роботи для призначення (перерахунку) пенсії наданих для призначення пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 107/2 від 20.05.2021 заявник працював на посадах тракториста та комбайнера. Професія «комбайнер» не передбачена підпунктом 3 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для зарахування зазначених періодів необхідно падати відомості про періоди, коли заявник працював трактористом, а не комбайнером.

Так, згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працював, зокрема:

- з 01.01.1983 по 20.11.1984, з 01.01.1987 по 05.04.2000 на посаді тракториста у НАА імені Шевченка;

- з 06.04.2000 по 11.02.2002 на посаді механізатора у ПА «Урожай»;

- з 02.07.2007 по 03.01.2008, з 01.07.2008 по 02.01.2009, з 01.09.2009 по 01.03.2010, з 06.04.2011 по 01.11.2011, з 01.04.2012 по 01.11.2012, з 15.05.2013 по 01.12.2013, з 01.04.2014 по 01.11.2014, з 01.05.2015 по 02.11.2015, з 05.04.2016 по 01.11.2016, з 06.05.2017 по 01.12.2017, з 02.04.2018 по 30.11.2018, з 02.05.2019 по 02.01.2020 на посаді тракториста у ФГ «Лешнівське».

Крім цього, позивач для підтвердження стажу роботи на вказаних посадах подав довідки від 06.10.2020 №3, від 26.03.2021 № 2, видані приватною агрофірмою ім. Шевченка, згідно з якими позивач з 01.01.1983 по 20.11.1984, з 01.01.1987 по 05.04.2000 працював трактористом-машиністом і був безпосередньо зайнятий на виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві, або на протязі календарного року в тваринництві.

Колегія суддів вважає, що cуд першої інстанції підставно не погодився з твердженнями відповідача про те, що згідно з довідкою від 25.11.2020 №1236 Лешнівської сільської ради Бродівського району Львівської області архівні документи ПА ім. Шевченка передано до Трудового архіву на території сільської ради, а довідку №3 від 06.10.2020 видало ПА ім. Шевченка.

Суд вірно вказав на те, що положення Порядку №637 передбачають видачу уточнюючих довідок виключно підприємствами, установами, організаціями або їх правонаступниками, де особа працювала. Тобто передача архівних документів ПА ім. Шевченка до Трудового архіву на території Лешнівської сільської ради Бродівського району Львівської області не позбавляє ПА ім. Шевченка можливості видати довідку. Крім того, робота позивача трактористом-машиністом з 01.01.1983 по 20.11.1984, з 01.01.1987 по 05.04.2000 підтверджується довідкою від 26.03.2021 № 2, щодо якої відповідач в оскарженому рішенні не заперечив.

Згідно з довідкою приватної агрофірми « Урожай» від 29.03.2021 № 02 позивач з 06.04.2000 по 11.02.2002 працював трактористом-машиністом і був безпосередньо зайнятий на виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві, або на протязі календарного року в тваринництві.

Відповідно до довідки фермерського господарства «Лешнівське» від 29.03.2021 № 2 позивач з 02.07.2007 по 03.01.2008, з 01.07.2008 по 02.01.2009, з 01.09.2009 по 01.03.2010, з 06.04.2011 по 01.11.2011, з 01.04.2012 по 01.11.2012, з 15.05.2013 по 01.12.2013, з 01.04.2014 по 01.11.2014, з 01.05.2015 по 02.11.2015, з 05.04.2016 по 01.11.2016, з 06.05.2017 по 01.12.2017, з 02.04.2018 по 30.11.2018, з 02.05.2019 по 02.01.2020 працював трактористом-машиністом і був безпосередньо зайнятий на виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві, або на протязі календарного року в тваринництві.

Надаючи оцінку аргументам відповідача, як на підставу не зарахування вказаних періодів роботи позивача до страхового стажу, про те, що професії «механізатор», «комбайнер» не передбачені підпунктом 3 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», слід погодитись із судом першої інстанції, що термін «механізатор» є загальновживаним й більш широким родовим поняттям професії тракториста, зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, проводиться відповідно до класифікатора галузей народного господарства.

Більше того, відповідно до «Загальносоюзного класифікатора професій робітників, посад службовців і тарифних розрядів 186016», затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 27.08.1986 №016, введеного в дію з 01.01.1987 та класифікатора професій ДК 003:2010 на зміну ДК 003:2005, затвердженого та введеного в дію наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327, чинного на теперішній час, професія «механізатор» відсутня, а міститься професійна назва роботи тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва.

Суд зауважує, що в уточнюючих довідках від 29.03.2021 № 02 (щодо періоду роботи позивача з 06.04.2000 по 11.02.2002), від 29.03.2021 № 2 (щодо періоду роботи позивача з 02.07.2007 по 03.01.2008, з 01.07.2008 по 02.01.2009, з 01.09.2009 по 01.03.2010, з 06.04.2011 по 01.11.2011, з 01.04.2012 по 01.11.2012, з 15.05.2013 по 01.12.2013, з 01.04.2014 по 01.11.2014, з 01.05.2015 по 02.11.2015, з 05.04.2016 по 01.11.2016, з 06.05.2017 по 01.12.2017, з 02.04.2018 по 30.11.2018, з 02.05.2019 по 02.01.2020) зазначено, що позивач працював трактористом-машиністом і був безпосередньо зайнятий на виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві, або на протязі календарного року в тваринництві.

Суд при розгляді справи врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 20.02.2020 у справі №182/6635/16-а.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що подані позивачем документи у повній мірі підтверджують зайнятість його на роботах, передбачених пунктом 3 частини другої статті 114 Закону України №1058-IV.

Щодо твердження апелянта про те, що запис №1, 2, 3 в трудовій книжці позивача зроблено в порушення вимог законодавства, слід зазначити наступне.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 № 58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993 виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п.4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.

Орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі (п.п.3 п.4.2 Порядку № 22-1).

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку № 22-1.

Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. В свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

Верховний суд України у постанові по справі №754/14898/15-а зазначив, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

За таких обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство - роботодавець.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Також відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу роботи позивача та часткового задоволення названого адміністративного позову.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 380/11317/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 14 вересня 2022 року