Справа № 260/1018/22
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/1018/22 пров. № А/857/7368/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Кушнерика М.П,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року, прийняте суддею Гаврилко С.Є. в м. Ужгород, в порядку письмового провадження, у справі № 260/1018/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Керити Мар`яни Василівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2022 року позивач звернувся позовом до суду з позовом, в якому просить, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 88 від 10.01.2022 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язати відповідача провести призначення пенсії ОСОБА_1 з моменту виникнення права на пенсію за вислугою років.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що відповідачем було прийнято рішення № 88 від 10 січня 2022 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років на підставі статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" через відсутність необхідного спеціального страхового стажу. Вказане рішення відповідачем прийнято без врахування трудового стажу за період роботи позивача у період з 09 березня 1997 року по 12 лютого 2001 року в Міжгірському будівельно-деревообробному підприємстві, у зв`язку з виправленням дати прийому на роботу та дати наказу на звільненням позивача. Крім цього, відповідач вказує на те, що до стажу за вислугу років не зараховано періоди роботи згідно довідки від 23 грудня 2021 року № 983, оскільки, на його думку, Національний Природничий Парк "Синевир" не відноситься до підприємств лісової промисловості та лісового господарств, які займаються промисловою лісозаготівлею.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10 січня 2022 року № 88 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років на пільгових умовах на підставі статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийняти рішення щодо призначення пенсії за вислугою років позивачу на пільгових умовах та підставі статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає те, що судом першої інстанції при винесені рішення не взято до уваги те, що відповідно до Положення про Національний природний парк «Синевир», він є неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою, зазначає що НПП «Синевир» не віднесений до підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготовці лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, 04.01.2022 року позивач звернувся із заявою до Головного управління про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ.

Рішенням від 10.01.2022 року № 88 позивачу було відмовлено в призначені пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи відповідно до статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення"

Листом від 14.01.2022 року № 0700-0201-8/1576 відповідачем було повідомлено позивача, що згідно наданих документів загальний страховий стаж позивача становить 28 років 1 місяць 16 днів. До страхового стажу роботи не зараховано період роботи в Міжгірському будівельно- деревообробному підприємстві з 09 березня 1997 року по 12 лютого 2001року, оскільки запис про даний періоди роботи не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року за № 58, а саме: виправлені дата прийому на роботу та дата наказу на звільнення. Даний період зарахований згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОК-5. До стажу за вислугу років не зараховано періоди роботу згідно довідки від 23.12.2021 року № 983, оскільки право на пенсію за вислугу років згідно статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" мають право працівники підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, які займаються промисловою лісозаготівлею, а Національний Природний Парк "Синевир" до таких не відноситься.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того що, наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть, бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 55 п. "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим-двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року затверджено Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Список). У відповідності вказаного списку професія "водій автомобілів по вивезенню лісу" дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує наявним трудовий стаж, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, даних за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач, працював, зокрема:

з 30 січня 1990 року по 01 квітня 1992 року працював трактористом на трелюванні лісу в Національному Природничому Парку "Синевир"; з 09 березня 1997 року по 12 лютого 2001 року працював трактористом на трелюванні лісу в Міжгірському будівельно- деревообробному підприємстві; 13 лютого 2001 року по 04 лютого 2002 року працював трактористом на трелюванні лісу в Національному Природничому Парку "Синевир"; 06 вересня 2004 року по 29 грудня 2018 року працював трактористом у відділі ВПР в Національному Природничому Парку "Синевир"; 10 січня 2019 року по 28 грудня 2019 року працював трактористом у відділі ВПР в Національному Природничому Парку "Синевир"; 21 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року працював трактористом у відділі ВПР в Національному Природничому Парку "Синевир"; 19 червня 2020 по 31 грудня 2020 року працював трактористом у відділі ВПР в Національному Природничому Парку "Синевир"; з 04 березня 2021 працює трактористом у відділі ВПР в Національному Природничому Парку "Синевир".

Довідкою № 983 від 23 грудня 2021 року Національного Природничого Парку "Синевир" підтверджується що виконувана робота позивача за період 1990-2021 роки дає право на призначення пенсії відповідно до ст.55 «в» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, позивач працював на посаді, праця на якій дає право на пенсію за вислугу років у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року, якою затверджено Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, в даному конкретному випадку має значення наявний трудовий стаж, який підтверджується трудовою книжкою.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта щодо того, що Національного Природничого Парку "Синевир" не має статусу визначеного у порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року, з таких підстав.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Національного Природничого Парку "Синевир" є лісозаготівлі, що підпадає під визначену списком професій і посад працівників зайнятих на заготівлі лісу. Крім того апелянт не надав до суду доказів на пітвердження своїх доводів.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Крім того, позивачу було не зараховано період роботи в Міжгірському будівельно- деревообробному підприємстві з 09.03.1997 року по 12.02.2001 року, оскільки запис про даний періоди роботи не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року за № 58, а саме: виправлені дата прийому на роботу та дата наказу на звільнення.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п.2.3 розділу 2 Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.4 розділу 2 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зазначає, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та на підставі статті 55 пункту «в» Закону України «Про пенсійне забезпечення»

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року у справі № 260/1018/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула