Справа № 545/2714/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 р. Справа № 545/2714/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12.04.2022 р. (ухвалене суддею Потетій А.Г.) по справі № 545/2714/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП

про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати неправомірною та скасувати постанову серії БАА № 145068 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення (в подальшому -КУпАП).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12.04.2022 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12.04.2022 р.та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог: Конституції України, КУпАП, Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому - КАС України), та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд першої інстанції не врахував те, що відповідачем встановлено, що недостатньо доказів для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим відсутні підстави для перевірки в нього документів. Крім того, апелянт зазначає, що позивач мав право керувати транспортним засобом, оскільки водійські права ним офіційно отримані в Регіональному сервісному центрі в Полтавській області.

Від представника апелянта надійшло клопотання про розгляд справи за наявними в справі документами.

Вказана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України, та підлягає розгляду, з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Згідно із ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та у разі, зокрема, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Оскільки сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участю, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 11.08.2021 р. інспектором взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Мокрецовим М.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 145068, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП, за те, що він 11.08.2021 р. о 7:20 год. у м. Полтава, по провулку Микитенка, 6, керував транспортним засобом ГАЗ 2705-222, державний номер НОМЕР_1 , будучи особою, яка за рішенням суду позбавлена права керування всіма видами транспортних засобів та за відсутністю страхового полісу. За вищевказані правопорушення до позивача, відповідно до ст. 36 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова обґрунтована та не підлягає скасуванню, оскільки винесена на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, у спосіб, що передбачені Конституцєю України та чинним законодавством України, за наявністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.126 КупАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 122, 126 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1. а) Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно із п. 2.4. Правил дорожнього руху України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у 2.1. Правил дорожнього руху України.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 16 Закону України Про дорожній рух, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судовим розглядом встановлено, що 11.08.2021 р. о 7:20 год. у м. Полтава, по провулку Микитенка, 6 екіпажем патрульної поліції зупинено автомобіль ГАЗ 2705-222 державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку зі створенням водієм транспортного засобу аварійної ситуації. Після перегляду відео з відеореєстратора «Aspiring» працівниками поліції було встановлено, що для притягнення водія до адміністративної відповідальності недостатньо доказів.

Під час перевірки документів, встановлено, що позивач позбавлений права керування та в нього відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Постановою Київського районного суду м. Полтава від 10.09.2013 р. у справі № 552/5201/13-п, яка набрала законної сили 23.09.2013 р., ОСОБА_1 : визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 10 років; зобовязано ОСОБА_1 в 10-денний термін передати посвідчення водія органам ДАІ м. Полтави.

Згідно із листом регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області Територіального сервісного центру МВС № 5341, строк позбавлення права керування транспортним засобом ОСОБА_1 розпочато з 23.09.2013 р. по 23.09.2023 р.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова обґрунтована та не підлягає скасуванню, оскільки позивач керував транспортним засобом, будучи позбавленим такого права на підставі постанови Київського районного суду м. Полтава від 10.09.2013 р. у справі № 552/5201/13-п, яка набрала законної сили 23.09.2013 р.

Доводи апелянта, що оскільки позивачем не порушено правил дорожнього руху, то відсутні підстави для пред`явлення посвідчення водія, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки вимогами чинного законодавства передбачений обов`язок особи пред`являти на вимогу працівника поліції посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12.04.2022 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судового збору за подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022 р. задоволено клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі № 545/2714/21.

Пунктом 3 частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ч. 5 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", яка відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 543/775/17 підлягає застосуванню при поданні позовів у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, визначено, що ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", станом на 01.01.2021 р. прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2270 грн.

Таким чином, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 року, розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні з позовом до суду першої інстанції становить 454 грн., а за подання апеляційної скарги по даній справі, апелянт повинен сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто, 681 грн.

Із врахуванням вищевикладеного, відповідно до вимог ст. 133 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає необхідним стягнути з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 681 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 271, 286, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12.04.2022 р. по справі № 545/2714/21 - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 681 (шістсот вісімдесят одну) гривню.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова