Справа № 500/1602/22
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/1602/22 пров. № А/857/8639/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Кушнерика М.П.,

суддів: Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року, прийняте суддею Баб`юк П.М. в м. Тернопіль, у письмовому провадженні, у справі № 500/1602/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

в березні 2022 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії позивача на підставі оновленої довідки від 04.11.2021 № 2021/1787 в розмірі 70% та застосування з 01.12.2019 обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, що втратили працездатність; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату основного розміру пенсії позивача на підставі оновленої довідки від 04.11.2021 № 2021/1787 в розмірі 80% та проводити з 01.12.2019 виплату пенсії без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, що втратили працездатність.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію, яка призначена йому відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) у розмірі 80% грошового забезпечення. При здійсненні перерахунку пенсії з 01.12.2019 відповідачем застосовано відсоткове значення розміру пенсії 70% сум грошового забезпечення.

Позивач вважає, що порушено його право на пенсійне забезпечення, а саме, щодо нездійснення перерахунку та виплати його пенсії з 01.12.2019 у розмірі 80% грошового забезпечення.

Крім того, при перерахунку його пенсії з 01.12.2019 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, відповідач, зважаючи на норму статті 43 Закону № 2262-ХІІ, обмежив її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними з огляду на те, що рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, згідно з якою максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 у розмірі 80% сум грошового забезпечення та без застосування обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити позивачу з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення та без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що вимоги позивача про перерахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі Закон № 2262-XII) без обмеження її максимального розміру є безпідставними.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарга та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII, виходячи з розміру 80% грошового забезпечення, що підтверджується повідомленням про перерахунок пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області відповідно до Постанови № 103 проведено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019, в результаті якого відповідач визначив розмір пенсії позивача з розрахунку 70% грошового забезпечення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 500/1037/20 від 02.06.2020 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити з 01.01.2016 перерахунок пенсії позивача за вислугу років виходячи з 80% від відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 01.01.2016 із врахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі № 500/204/22, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії за вислугу років позивача на підставі довідки Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області від 04 листопада 2021 року № 2021/1787, з урахуванням зазначених у ній відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

На виконання вказаного рішення суду від 15.02.2022 у справі № 500/204/22 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення. При цьому перерахунок пенсії позивача здійснено, виходячи з 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Розглянувши заяву позивача про перерахунок пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 24.03.2022 повідомило, що при перерахунку пенсії застосована статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", за змістом якої максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення з обмеженням максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, що втратили працездатність.

Позивач, вважаючи, що порушено його право на пенсійне забезпечення, звернувся до суду з цим позовом.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що законних підстав для обмеження пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, у відповідача не було.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині інших задоволених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Щодо вимоги позивача про перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, колегія суддів зазначає наступне.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", Закону України «Про прокуратуру", Закону України «Про статус народного депутата України", Закону України «Про Національний банк України", Закону України «Про Кабінет Міністрів України", Закону України «Про дипломатичну службу", Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування", «Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність", Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", Закону України «Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону № 2262-ХІІ втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року частина сьома статті 43 Закону № 2262-ХІІ є нечинною.

Відповідно до Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (надалі - Закон № 1774-VIII), який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01 січня 2017 року, у частину сьому статті 43 Закону № 2262-ХІІ слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Отже, буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Наведене означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону № 2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Тобто, внесені Законом № 1774-VIII до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року (Рішення Конституційного Суду України) обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним та відповідно є протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної позивачу пенсії.

Крім того, апеляційний суд акцентує увагу на те, що відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон № 1058-IV) та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону № 1058-IV.

Закон № 2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.

Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016 року, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень статті 2 Закону № 3668-VI у частині, що не вирішується нормами Закону № 2262-XII, як це трактує відповідач.

Застосування положень Закону № 3668-VI щодо військовослужбовців фактично нівелює наслідки прийняття рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає статті 17 Конституції України.

Висновки по даній справі не спростовують можливість застосування норм Закону № 3668-VI щодо осіб, яким положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними Законами, що у встановленому порядку неконституційними не визнано.

Вказана вище правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 813/678/18 та від 09 лютого 2021 року у справі № 640/2500/18 та від 31 березня 2021 року у справі № 815/3000/17, яку в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» враховано апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року по справі № 500/1602/22, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула