Справа № 420/9809/21
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/9809/21
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Танасогло Т.М.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2021р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку з 16.10.2018р. по 19.05.2021р. з виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2014 року по 16.10.2018р. та індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 9.07.2015р. по 16.10.2018р. включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу:

- середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку з 16.10.2018р. по 19.05.2021р. з виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2014 року по 16.10.2018р. включно у розмірі 265 832,86грн.;

- середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку з 16.10.2018р. по 19.05.2021р. з виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 9.07.2015р. по 16.10.2018р. включно у розмірі 265 832,86грн.;

- компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення військовослужбовців, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2004р. №4.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ВЧ НОМЕР_1 не провела з ним повного розрахунку при звільненні, у зв`язку із чим повинна виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022р. адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби на користь ОСОБА_1 в сумі 50 000грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 просить рішення суду скасувати та прийняту нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, військова частина протиправно не провела з позивачем усіх необхідних розрахунків, а тому наявні підстави для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у позивача наявне право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з військової служби у розмірі 50 000грн..

Проте, з таким висновком суду першої не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що згідно витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.10.2018р. №265 (а.с.17), зокрема старшого сержанта ОСОБА_1 , командира відділення-командира машини комендантського відділення роти бойового забезпечення ВЧ НОМЕР_1 ГУ оперативного забезпечення ЗСУ, звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 9.10.2018р. №28-РС відповідно до п.2 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати таким, що справи і посаду здав. З 16.10.2018р. виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2021р. року у справі №420/14619/20(а.с.18-21) вирішено позов ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій у період служби з 2015р. по 2018р.;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015р. по 2018р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2021р. у справі №420/14544/20 (а.с.22-25) адміністративний позов ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.

-визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 9.07.2015р. по 16.10.2018р..

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 9.07.2015р. по 16.10.2018р. включно.

На виконання вказаних судових рішень 19.05.2021р. ВЧ НОМЕР_1 нараховано та виплачено ОСОБА_1 20 224,15грн..

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку з 16.10.2018р. по 19.05.2021р. з виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2014р. по 16.10.2018р. та індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 9.07.2015р. по 16.10.2018р. включно, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій військової частини у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.1-2 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Приписами ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частина 2 ст.117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Виходячи із такого законодавчого регулювання Велика Палата Верховного Суду у справі №810/451/17 акцентувала увагу, що, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Відтак, у вказаній справі Велика Палата дійшла висновку, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №265 від 16.10.2018р. ОСОБА_1 , звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №28-РС від 9.10.2018р., з 16.10.2018р. виключено зі списків особового складу, а остаточний розрахунок при звільнені здійснено 19.05.2021р., що підтверджується випискою з АТ КБ «ПриватБанк» від 27.05.2021р. за 19.05.2021р.(а.с.12), згідно якої на картку/рахунок ОСОБА_1 надійшла сума, зокрема: 20 224,15грн.. Деталі операції: зарплата ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_2 . Коментар до платежу: Zarobitna plata.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи судова колегія вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Згідно матеріалів справи період затримки остаточного розрахунку при звільненні становить з 16.10.2018р. по 19.05.2021р. та складає 647 днів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що на момент виключення із списків особового складу та всіх видів забезпечення позивачу було виплачено оклад за військове звання (в сумі 418,06грн.), посадовий оклад (в сумі 1 548,36грн.), надбавка за вислугу років ( в сумі 589,94грн.), надбавка за особливості проходження служби (в сумі 255,64грн.), премія (в сумі 1 641,29грн.), грошова допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік (в сумі 1 500грн.), загальна сума виплати складає 5 953,29грн..

Враховуючи вказане, судова колегія приходить до висновку, що загальний розмір належних ОСОБА_1 виплат на момент звільнення складав 26 177,44грн.:

- 5 953,29грн. (22,74%) (оклад за військове звання, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія, грошова допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік);

- 20 224,15грн. (77,26%) (грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексація грошового забезпечення).

Згідно довідки про доходи, наданої відповідачем позивачу разом із супровідним листом від 20.05.2021р. №951 про грошове забезпечення за два останні повні місяці військової служби (а.с.15-16), середньоденна заробітна плата позивача склала 410,87грн. (17 256,6грн. : 42роб.дні (кількість робочих днів з період з серпня по вересень 2018 року).

Враховуючи вказані обставини та відповідно до Порядку №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення за час затримки розрахунку з 16.10.2018р. по 19.05.2021р., становить 265 832,86грн. (647роб.днів х 410,87грн.).

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, що виходячи з принципу пропорційності, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в даному випадку складає 205 382,46грн. (77,26% від 265 832,86грн).

Разом з тим, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.11.2020р. у справі №480/3105/19, щодо інших критеріїв зменшення розміру відшкодування, судом також враховано: розмір простроченої заборгованості (20 224,15грн.); загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат в частині: окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, в сумі 5 953,29грн. нарахований та виплачений позивачу лише за півмісяця; а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум в судовому порядку (справи №420/14619/20, №420/14544/20).

В даному випадку, на переконання колегії суддів, про порушення своїх прав у межах спірних правовідносин позивач мав дізнатись у момент свого звільнення з військової служби, а саме 16.10.2018р..

При цьому, до суду з адміністративними позовами у справі №420/14619/20(а.с.18-21) та справі №420/14544/20(а.с.22-25) ОСОБА_1 звернувся лише в грудні 2020р., тобто більш ніж через 26 місяців після звільнення.

Між тим, приписами ч.1 ст.233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В даному випадку, законодавцем встановлено загальний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, пропуск якого, на переконання колегії суддів, може бути врахований у якості понижуючого коефіцієнту при нарахуванні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В свою чергу, за відповідні 26 місяців, які позивач зволікав перед зверненням до суду, вищевказаний тримісячний строк сплинув 8 разів.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає що сума обрахованої частини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, перед виплатою позивачу, має бути поділена на 8, а як наслідок скласти 25 672,81грн. (205 382,46грн. / 8).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам у справі, а відтак дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у відповідній частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022р. - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні у розмірі 25 672,81грн. (двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят дві гривні вісімдесят одна копійка).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: Т.М. Танасогло

Л.П. Шеметенко