Справа № 480/14359/21
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Заїченко А.М. ,
представника позивача Жалковського В.Ю.,
представника відповідача - Ситченко О.В. ,
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги мотивує тим, що при завантаженні вантажу - кукурудзи, що мало місце 16 жовтня 2021 року в с. Наливайка, Голованівського р-ну, Кіровоградської області, здійснено вагові вимірювання транспортного засобу без навантаження, так й повну вагу транспорту із вантажем - кукурудзою. Так, відповідно до товарно-транспортної накладної № 5695-000317 від 16 жовтня 2021 року здійснено вагове вимірювання, відповідно до якого маса без вантажу (тара) становить - 24,28 т, маса з вантажем (брутто) становить 39,36 т, що не перевищує допустимої норми в 40,80 т. Дані вимірювання були здійснені повторно та маса з вантажем (брутто) на момент відпуску транспортного засобу складала 39,29 т. Відпуск було дозволено, про що мається відповідна відмітки у квитанції.
Однак, відповідно до акту № 0055503 від 16 жовтня 2021 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, фактична вага автомобіля з вантажем становить 39,62 т. Крім того допустима норма зазначена як 40,00 т, а не 40,80 т. У довідці № 0073933 від 16 жовтня 2021 року про результат здійснення габаритно-вагового контролю також зазначена повна маса транспортного засобу 39,62 т., при цьому відсутній підпис оператора вагового комплексу.
Зважування у пункті зважування «Дачне» здійснено в режимі «Динаміка», що відображено в квитанції результатів зважування, при цьому водієві не було запропоновано здійснити зважування в статичному режимі. Крім того, на водія не було ОСОБА_1 не було складено протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами). А крім того, після зупинки водій продовжив свій рух, що свідчить, що порушень працівником Укртрансбезпеки не виявлено.
Під час габаритно-вагового контролю на пункті зважування «Дачне» також не враховано, що перевозився сипучий вантах - кукурудза, який є рухомим під час зміни напрямків руху чи швидкості автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що, в свою чергу, не дає можливості, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень на одну з осей (строєну вісь). Так, при набранні швидкості, рушення із статичного місця, вантаж спрямовується до задньої частини причепу. А при гальмуванні, навпаки, вантаж зсипається до передньої частини причепу. Враховуючи, що вимірювання ваги транспортного засобу здійснено в режимі «Динаміка», тобто рухаючись, при початку руху вантаж зсипався в район задньої строєної осі з передньої частини причепу, що відображено в квитанції зважування та Довідці № 0073933 (з передньої осі 6,32 т до задньої строєної осі 22,91 т).
Зауважує, що для визначення фактичної маси та навантаження на осі транспортного засобу відповідачем не застосовувалась відповідна методика, оскільки така не затверджувалась у встановленому законом порядку. За відсутності методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, неможливо з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень на строєну вісь.
Також у постанові про застосування адміністративно- господарського штрафу № 235333 зазначений акт № 317018, а не акт № 0055503, на підставі якого здійснено вимірювання.
Отже, враховуючи положення статті 19 Конституції України, на думку позивача, такі дії відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та свідчать про протиправність оскаржуваної постанови.
Ухвалою від 30.12.2021р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
01.02.2022р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.24-28), в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що за результатами рейдової перевірки встановлено порушення позивачем ч.4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки відбулося перевищення встановлених п. 22.5 ПДР на 4,14% при перевезенні вантажу (кукурудзи) без документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів. Зокрема, навантаження на строєну вісь склало 22,91 т при допустимих 44,44 т.
Звертає увагу, що до суду ТОВ «Агросервіс» не надано документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків, відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вважає, що посадові особи Слобожанського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) діяли виключно в межах наданих повноважень, та в спосіб, передбачений чинним законодавством.
Представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.50-52), в якій зазначено, що працівниками Укртрансбезпеки не враховано той факт, що за своїми властивостями вантаж є сипучим (кукурудза зерно насипом), тобто є подільним вантажем, який під час руху може змінювати розподіл навантажень на осі транспортного засобу при набранні швидкості та гальмуванні транспортного засобу.
Перевезення вантажу у вигляді кукурудза зерно, насипом за своїми характеристиками є подільним вантажем, тобто може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодженні його властивостей.
Зазначає, що оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, то на позивача не можуть бути накладені штрафні санкції відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за відсутність такого дозволу. До нього як до перевізника лише може бути застосована відповідальність у вигляді плати за проїзд, якщо при зважуванні встановлено перевищення вагових параметрів.
Відповідачем в акті рейдової перевірки не зазначено, чи врахована похибка в 10% при здійсненні фіксації загальної ваги транспортного засобу в русі та похибка в 16 % при фіксації ваги на строєні осі, адже підпунктом 2.2.1.1 пункту 2.2. ДСТУ ОІМL R134-1:2010 передбачено, що границі допустимої похибки для маси транспортного засобу, визначена під час зважування у русі, повинна відповідати найбільшому з наведених, а саме не більше 10 % (при фіксації загальної маси) на 16 % (при фіксації строєних осей).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.
На автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» 452 км + 811 м, працівником Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпеки) під час рейдової перевірки проведено габаритно-вагове вимірювання транспортного засобу, за результатами якої складено акт про порушення позивачем ч.4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки відбулося перевищення встановлених п. 22.5 ПДР на 4,14% (навантаження на строєну вісь склало 22,91 т при допустимих 44,44 т.) при перевезенні вантажу (кукурудзи) без документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів.
06.12.2021р. представник товариства згідно з дорученням Бабак О.О. звернувся із заявою щодо перенесення розгляду справи на 13.12.2021р.
13.12.2021р. за результатами розгляду справи заступником начальника Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу №235333 (далі - постанова), яку під розписку отримав представник позивача, згідно з дорученням 13.12.2022р., Олег Бабак.
Зокрема, штраф накладено за порушення позивачем ч.4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки відбулося перевищення встановлених п. 22.5 ПДР на 4,14% при перевезенні вантажу (кукурудзи) без документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, оскільки навантаження на строєну вісь склало 22,91 т при допустимих 44,44 т. Відповідальність за вказане порушення передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
За правилами статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Пунктом 4 Правил № 30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку № 879
(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Згідно з п. п. 3, 4, 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.
Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Приписами пунктів 15-18, 20 Порядку № 879 регламентовано, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.
Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення).
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.
За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських.
Згідно з п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом МВС України та Мінінфраструктури України від 10.12.2013 № 1007/1207 (далі - Порядок №1007/1207), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: 1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; 3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 № 422; 4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); 5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; 7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2); 8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3); 9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; 10) у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Як було встановлено раніше, матеріали справи свідчать, що 16.10.2021р. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Renault, державний номерний знак НОМЕР_3 , з використанням причепу марки SCHWARZMULLER SPA, з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , перевозив вантаж кукурудзу на замовлення Агрофірми «Хлібороб», та в якого дійсно були відсутні документи, перелік яких передбачений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм менше 5%, при перевезені вантажу, без документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, що зафіксовано в акті перевірки від 16.10.2021р. №317018.
Викладене, з урахуванням положень наведених вище нормативних актів та приписів ст. 60 Закону свідчить, що відповідачем оскаржувана постанова винесена правомірно.
Аналогічна за своїм змістом правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24.07.2019 у справі №803/1540/16 та від 31.07.2019 у справі №802/518/17-а.
При цьому суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що ним перевозився подільний та сипучий вантаж (жито), що, на його думку, звільняло його від обов`язку звертатися до уповноваженого органу за отриманням дозволу на рух, оскільки внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, є законодавчо встановленим обов`язком перевізника в силу положень статті 48 Закону. При цьому, положення вказаного Закону не містять виключень до подільних вантажів (сипучих: зерно або наливних: бензин, бетон, тощо).
При цьому суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що позивач як автомобільний перевізник несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, а тому, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, зобов`язаний враховувати дозволені нормативні навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, а тому повинен використовувати в таких випадках транспортний засіб з відповідними технічними параметрами, з урахуванням специфіки вантажу.
Судом під час розгляду справи враховано, що відповідно до пункту 4 абзацу 2 Правил №30, допускається перевищення вагових параметрів над визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2%.
Отже, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватися.
Проте за результатами габаритно-вагового контролю (зважування) транспортного засобу з вантажем в даному випадку встановлено перевищення дозволеного навантаження на строєну вісь на 4,14%, що перевищило допустиму похибку у 2%, передбачену для можливого збільшення осьового навантаження, зумовленого нерівномірним розподілом подільного (сипучого) вантажу.
Тому доводи позивача про неврахування посадовими особами Укртрансбезпеки під час зважування транспортного засобу у русі границі допустимої похибки для його маси відхиляються судом як безпідставні.
Що стосується аргументів товариства про те, що вантаж, який перевозився (кукурудза), є сипучим і його маса не є сталою у різних точках автомобіля що, в свою чергу, не дає можливості, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень на одну з осей (строєну вісь), то суд також вважає їх безпідставними, оскільки транспортний на ваги (під час зважування) заїжджав повільно зі швидкістю 3,9км/год, що вбачається з копії квитанції про результати зважування, а така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №803/1540/16.
Щодо посилання позивача на відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування відповідними вагами, суд вважає необхідним відмітити, що вимога щодо необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у п. 19 Порядку №879, виключена з 08.09.2017 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 671.
Суд зазначає, що з огляду на виключення п. 19 Порядку №879, наявність у терміні «вимірювання» посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не свідчить про наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Викладене за своєю суттю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.08.2018 у справі №820/1420/17.
До того ж, суд зазначає, що пунктом 12.5 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568), передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Таким чином, зазначеним нормативним положенням чітко визначено, що вагове обладнання повинно забезпечувати саме поосьове зважування у русі транспортного засобу.
Відтак, посадовими особами відповідача було правомірно взято до уваги загальну вагу навантаження на строєну (третю, четверту і п`яту) вісь, що склала 22,91 т та перевищила визначену п. 22.5 Правил дорожнього руху встановлену норму законодавства (22,44 т).
Відповідно до п. 13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
У спірному випадку здійснення габаритно-вагового контролю зроблено за допомогою приладу автоматичного електронного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі типу AR-WIN (сертифікат відповідності від 01/06/2021р. №35-3-F-52-167-21) (а.с.30-31). Повірка підтверджується відповідним свідоцтвом, чинним до 26.05.2022р. (а.с.32), тому станом на дату проведення зважування транспортного засобу товариства метрологічна характеристика вимірювальної техніки відповідала вимогам нормативно-технічної документації.
При цьому суд вважає необхідним відмітити, що чинне законодавство не містить вимог щодо зазначення характеристик вагового обладнання в акті перевірки.
Щодо посилань позивача на те, що у постанові про застосування адміністративно- господарського штрафу № 235333 зазначений акт № 317018, а не акт № 0055503, на підставі якого здійснено вимірювання, суд зазначає, що акт №317018 складений за результатами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, форма якого затверджена додатком 3 до Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006р. №1567 (в редакції постанови, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), в той час як акт № 0055503 складений про перевищення транспортним засобом вагових параметрів, що передбачено пп.5 п.4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом МВС України та Мінінфраструктури України від 10.12.2013 № 1007/1207.
Отже, ці акти є різними документами, складення яких є необхідним в силу вимог вищевказаних законодавчих актів. При цьому додатком 5 до Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006р. №1567, не передбачено зазначення у постанові про застосування адміністративно- господарського штрафу номерів акту перевірки чи акту про перевищення транспортним засобом вагових параметрів, тому такі доводи позивача не можуть бути підставою для задоволення його вимог.
З приводу посилань представника товариства на відсутність підпису оператора зв`язку у квитанції про результати зважування, суд відмічає, що згідно з поясненнями представника відповідача, наданими у судовому засіданні, посадові особи управлінь з безпеки на транспорті під час проведення рейдових перевірок в силу норм законодавства та посадових інструкцій мають право здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, тобто вони є й інспекторами й операторами одночасно.
Водночас суд зазначає, що наявність такого недоліку в оформленні квитанції про результати зважування не спростовує факту перевищення позивачем допустимого навантаження на вісь транспортного засобу.
При цьому, посилання позивача на те, що відповідно до товарно-транспортної накладної № 5695-000317 від 16 жовтня 2021 року здійснено вагове вимірювання, згідно з яким маса без вантажу (тара) становить - 24,28 т, маса з вантажем (брутто) становить 39,36 т, що не перевищує допустимої норми в 40,80 т., а при повторному вимірюванні маса з вантажем (брутто) на момент відпуску транспортного засобу складала 39,29 т, суд зазначає наступне.
Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 40 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.
Крім того, відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарна - транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно - матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту (Постанова Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №802/518/17-а).
Тому суд не погоджується з такими доводами.
Стосовно інших посилань позивача, то суд відхиляє такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ТОВ ТТП «Агросервіс» необхідно відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ТОВ "Транспортно-торгівельне підприємство "Агросервіс" до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на траспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 12.09.2022р.

Суддя О.О. Осіпова