Справа № 380/19666/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/19666/21 пров. № А/857/6870/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Братичак У.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області № 11 від 27 серпня 2021 року про відмову в перерахунку пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до його страхового стажу період роботи у Державному підприємстві «Шахта «Візейська» з 01 лютого 2016 року по 31 грудня 2017 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії з врахуванням раніше виплаченої пенсії з 19 серпня 2021 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно з записами в трудовій книжці з 16 липня 2014 року прийнятий учнем електрослюсаря (слюсаря) чергового і по ремонту устаткування у ДП «Шахта «Візейська». 05 листопада 2014 року його переведено майстром з контролю та замірюванню газу, а 29 грудня 2017 року згідно з наказом №8-в/к від 29 грудня 2017 року звільнено по ст. 40 п.1 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. Вказує, що 19 серпня 2021 року звернувся із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону № 1058-IV, однак рішенням від 27 серпня 2021 року йому відмовлено у здійсненні перерахунку, оскільки відсутня сплата страхових внесків за період з 01 лютого 2016 року по 31 грудня 2017 року. Вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу періоду роботи з 01 лютого 2016 року по 31 грудня 2017 року у ДП «Шахта «Візейська» у зв`язку з несплатою страхових внесків роботодавцем. Зазначає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну їх сплату покладено на страхувальника, а несплата підприємством страхових внесків для нарахування пенсії з 01 лютого 2016 року не є підставою для позбавлення права на перерахунок пенсії.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області № 11 від 27.08.2021 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у ДП «Шахта «Візейська» з 01.02.2016 по 29.12.2017 та здійснити перерахунок і виплату його пенсії з врахуванням раніше виплачених сум з 01.09.2021. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за спірний період роботи на ДП «Шахта «Візейська», позивачу щомісячно нараховувалася заробітна плата, що підтверджується копіями особових рахунків наявними в матеріалах справи. Оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, то відповідачем протиправно не зараховано період роботи позивача з 01 лютого 2016 року по 29 грудня 2017 року до його страхового стажу, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області № 11 від 27 серпня 2021 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню. Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача з 30 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року до страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки останній у вказаному періоді не працював на ДП «Шахта «Візейська», відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. Оскільки позивач із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону №1058-VI звернувся 19 серпня 2021 року, отже, виходячи з положень абз. 4 ч. 4 ст. 42 та ч. 4 ст. 45 Закону №1058-IV заявник набув право на перерахунок з 01 вересня 2021 року, а не з 19 серпня 2021 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що за наслідками розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії, 27 серпня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії по інвалідності у зв`язку з тим, що в індивідуальних відомостях позивача, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків ДП «Шахта «Візейська» з 01 лютого 2016 року по 31 грудня 2017 року. Вважає, що у відповідача відсутні підстави для зарахування даного періоду до страхового стажу позивача та здійснення перерахунку пенсії.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 17 червня 2013 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI.

Згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 позивач з 16 липня 2014 року прийнятий учнем електрослюсаря (слюсаря) чергового і по ремонту устаткування у ДП «Шахта «Візейська» (наказ №44-в/к від 16 липня 2014 року). 05 листопада 2014 року його переведено майстром з контролю та замірюванню газу (наказ №57-в/к від 04 листопада 2014 року), а 29 грудня 2017 року згідно з наказом № 8-в/к від 29 грудня 2017 року позивача звільнено з ДП «Шахта «Візейська» по ст. 40 п. 1 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с.11-13).

За спірний період роботи на даному підприємстві, позивачу щомісячно нараховувалася заробітна плата, що підтверджується копіями особових рахунків наявними в матеріалах справи (а.с.16-39).

19 серпня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону № 1058-VI.

Вказана заява від 19 серпня 2021 року відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 27 серпня 2021 року у перерахунку пенсії позивачу відмовлено. Рішення мотивоване тим, що за період з 01 лютого 2016 року по 31 грудня 2017 року відсутня сплата страхових внесків, а тому провести перерахунок пенсії немає можливості (а.с.8).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області № 11 від 27 серпня 2021 року про відмову в перерахунку пенсії позивачу, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у ДП «Шахта «Візейська» з 01 лютого 2016 року по 29 грудня 2017 року та здійснити перерахунок і виплату його пенсії з врахуванням раніше виплачених сум з 01 вересня 2021 року.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі Закон №1058-IV) (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV:

- застрахована особа фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону;

- страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

- страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Відповідно до норм ч. 1, 3 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону № 1058-IV, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в ч.1 ст. 12 вказаного Закону.

Відповідно до пункту 1 статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-XІV.

Абзацом 1 ч.1 ст. 20 Закону № 1058-ІV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону № 1058-ІV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Цьому праву кореспондує обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058-IV) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058-IV).

Згідно з ч. 10 ст. 20 Закону № 1058-ІV, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами ст. 106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми, колегія суддів зазначає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Таким чином, право на зарахування періоду праці особи на певному підприємстві не залежить від виконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті страхових внесків.

Системний аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Крім того, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача (форма ОК-5, ОК-7) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки остання не може нести за це відповідальність.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ст. 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Вказане свідчить про те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законі права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємствомстрахувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві.

Позбавлення працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 30 березня 2019 року у справі № 316/1392/16-а, від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а.

Водночас, відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 року №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , в межах спірного періоду з 01 лютого 2016 року по 29 грудня 2017 року працював майстром з контролю та замірювання газу на ДП «Шахта «Візейська», згідно з наказом № 8-в/к від 29 грудня 2017 року позивача звільнено з ДП «Шахта «Візейська» по ст. 40 п.1 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.

Із матеріалів справи слідує, що за спірний період роботи на даному підприємстві, позивачу щомісячно нараховувалася заробітна плата, що підтверджується копіями особових рахунків (а.с.16-39).

Оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, то відповідачем протиправно не зараховано період роботи позивача з 01 лютого 2016 року по 29 грудня 2017 року до його страхового стажу, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області № 11 від 27 серпня 2021 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Позивач із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону №1058-VI звернувся 19 серпня 2021 року, отже, виходячи з положень абз. 4 ч. 4 ст. 42 та ч. 4 ст. 45 Закону №1058-IV заявник набув право на перерахунок з 01 вересня 2021 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача, слід визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області № 11 від 27 серпня 2021 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у ДП «Шахта «Візейська» з 01 лютого 2016 року по 29 грудня 2017 року та здійснити перерахунок і виплату його пенсії з врахуванням раніше виплачених сум з 01 вересня 2021 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року у справі № 380/19666/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 14 вересня 2022 року.