Справа № 320/1741/22
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року Київ справа №320/1741/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області як відокремленого підрозділу ДПС України до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Державної податкової служби у Київській області як відокремлений підрозділ ДПС України з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути податковий борг у сумі 12 689, 20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є платником податків, який перебуває на обліку у ГУ ДПС в Київській області, проте всупереч вимог Податкового кодексу України, порушив строки сплати єдиного податку, у зв`язку з чим, за ним утворився податковий борг на загальну суму 12 689, 20 грн.

Ухвалою від 06.05.2022 суд відкрив провадження у справі, визначив, що розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Копію вказаної ухвали суду від 06.05.2022 було надіслано на адресу відповідача, отриману від відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у відповідь на запит суду від 07.02.2022 № 320/1741/22/992, рекомендованими поштовими відправленнями:

1) №372, яке повернулося до суду без вручення із довідкою Укрпошти, у якій вказана причина повернення: "за закінченням терміну зберігання";

2) № 740, яке повернулося до суду без вручення із довідкою Укрпошти, у якій вказана причина повернення: "за закінченням терміну зберігання".

Приписами частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 131 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений обов`язок повідомити про зміну адреси та причини неприбуття в судове засідання. Учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з частиною одинадцятою статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до п. 4 ч.6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ухвала суду від 06.05.2022 відповідно до частини 11 статті 126 та статті 251 КАС України вважається врученою відповідачу належним чином.

Станом на час вирішення справи, відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, так само, як і заяви про визнання позову.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 23.05.2019 зареєстрована як фізична особа-підприємець (номер державної реєстрації НОМЕР_2 ) з такими кодами видів економічної діяльності: 15.20 виробництво взуття (основний), 47.91 роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, 47.72 роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах.

31.05.2019 ОСОБА_1 було подано до ГУ ПДС у Київській області заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, згідно з якою відповідач обрала 2 групу платників єдиного податку із ставкою єдиного податку 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з відомостями інтегрованої картки платника податків на відповідача за даними ДПС України за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) є податковий борг на загальну суму 12 689, 20 грн.

З метою погашення податкового боргу за червень-липень 2020 року Головне управління ДПС у Київській області направило відповідачу податкову вимогу на адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується корінцем податкової вимоги форми "Ф" від 24.09.2020 № 201-13 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з ідентифікатором 410, яка повернулась до позивача без вручення із довідкою Укрпошти, у якій вказана причина повернення: "за закінченням терміну зберігання".

Станом на дату подання позовної заяви за відповідачем обліковується заборгованість з єдиного податку на загальну суму 12 689, 20 грн.

Вказані податкові зобов`язання відповідачем в установлений чинним законодавством строк сплачені не були.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на чотири групи платників єдиного податку. До другої групи віднесено фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до пункту 293.1, 293.2 статті 293 Податкового кодексу України ставки єдиного податку для платників другої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: для другої групи платників єдиного податку - не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 294.1 статті 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку другої групи є календарний рік.

Згідно з пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Як випливає з матеріалів справи (інтегрованої картки платника податків на відповідача) у 2020 році відповідачем було сплачено авансові внески з єдиного податку другої групи за січень-травень та серпень 2020 року у сумах 944, 60 грн за відповідні місяці (платіжні доручення від 17.01.2020 № 16, від 22.02.2020 № 20, від 19.03.2020 № 21, від 30.04.2020 № 23, від 20.05.2020 № 24, від 04.08.2020 № 25 та від 04.08.2020 № 26) на загальну суму 6 612, 20 грн, замість 11 335, 20 грн. Тобто недоплата у відповідача з єдиного податку за 2020 рік становила 4 723, 00 грн.

Проте Законом України від 04.12.2020 №1072-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (далі Закон №1072), який набрав чинності 10.12.2020, передбачено, зокрема списання штрафних санкцій і пені відповідно до п. 2-3 та списання податкового боргу відповідно до п. 2-4 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Згідно з пунктами 2-4 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює списання без подання заяви платником податків податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій і пені) платника податків, сукупний розмір якого за усіма податками і зборами не перевищує 3 060 грн (включно), що за даними інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, обліковувався станом на 01.11.2020 та залишився несплаченим/непогашеним станом на дату списання такого боргу. Таке списання здійснюється без застосування положень статті 101 Податкового кодексу України та виключно за даними, що містяться в інформаційно-телекомунікаційних системах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір мінімальної зарплати у 2020 році становить: у місячному розмірі з 1 січня 4723 гривень. Таким чином, ставка єдиного податку платника другої групи на місяць у 2020 році становить 4723 * 20% = 944, 60 грн.

Так, 21.12.2020 податковим органом на підставі пункту 2-4 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України було списано податковий борг відповідача за червень, липень і жовтень 2020 року на загальну суму 2 833, 80 грн. Таким чином податковий борг відповідача зі сплати єдиного податку за 2020 рік становить 1 889, 20 грн.

Згідно з статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" розмір мінімальної зарплати у 2020 році становить: у місячному розмірі з 1 січня 6 000 гривень. Таким чином, ставка єдиного податку платника другої групи на місяць у 2021 році становить 6 000 грн * 20% = 1 200, 00 грн.

Відомостей про сплату відповідачем єдиного податку за 2021 рік матеріали справи не містять.

Отже, податковий борг відповідача зі сплати єдиного податку за період 2020-2021 року становить 12 689, 20 грн (1 889, 20 грн + (1 200 грн *12 місяців)).

Відповідно до підпункту 14.1.137 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орган стягнення державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень, у відповідності до положень пункту 41.4 статті 41 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Згідно з підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Так, контролюючим органом направлено на податкову адресу відповідача ( АДРЕСА_2 ) податкову вимогу форми "Ф" від 24.09.2020 щодо термінової сплати суми податкового боргу із застереженням, що у разі несплати до платника податків будуть застосовані передбачені Податковим кодексом України заходи стягнення податкового боргу, яка повернулась до позивача без вручення із зазначенням причини "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Згідно з підпунктом 16.1.11 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місця проживання фізичної особи підприємця.

Відповідно до отриманої судом інформації від відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у відповідь на запит суду від 07.02.2022 № 320/1741/22/992, ОСОБА_1 29.10.2020 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

З наведеного випливає, що змінивши адресу місця проживання у жовтні 2020 року, відповідач не виконав свого обов`язку з повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси, чим унеможливив контролюючий орган належним чином вручати будь-які документи.

Відповідно до пункту 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Джерела погашення податкового боргу платника податку визначені нормами статті 87 Податкового кодексу України. Крім того, в силу приписів пункту 87.9 статті 87 цього Кодексу у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

З огляду на той факт, що авансові внески зі сплати єдиного податку відповідачем у 2020 році сплачено неповністю (замість 11 335, 20 грн сплачено 6 612, 20 грн) і за січень-вересень 2021 року відповідачем не сплачено авансовий внесок з єдиного податку на загальну суму 10 800, 00 грн, загальна сума заборгованості відповідача перед бюджетом (12 689, 20 грн) в добровільному порядку не сплачена, Головне управління ДПС у Київській області звернулось з даним позовом до суду щодо стягнення податкового боргу.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначено право контролюючих органів у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Відповідно до абзацу 1 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктом 95.4 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач доказів погашення податкового боргу до суду не надав, докази оскарження вказаної податкової заборгованості в адміністративному або судовому порядку в матеріалах справи відсутні, сума податкового зобов`язання є узгодженою, відтак, позовні вимоги Головного управління Державної податкової служби у Київській області про стягнення податкового боргу з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у сумі 12 689, 20 грн належить задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Такі витрати позивачем у справі не понесені, відтак судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Головного управління Державної податкової служби у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України податковий борг у сумі 12 689 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.