Справа № 320/5492/22
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

13 вересня 2022 року Київ № 320/5492/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами до ГУ ПФУ у Київській області про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення з 01.04.2019 основного розміру пенсії за вислугу років під час її перерахунку з 90% на 70% від відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області з 01.04.2019 перерахувати та виплачувати пенсію в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення, на підставі довідки, виданої Київським обласним ТЦ КСП №2/3/1/3433 від 23.07.2021, без обмеження розміру пенсії максимальним розміром.

Ухвалою суду від 14.07.2022 позовна заява була залишена без руху, позивачу встановлено десятиденний строк з дня одержання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб, визначений судом.

У встановлений судом строк від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в іншій частині вимоги ухвали КОАС від 14.07.2022 заявником не виконані, про що зазначено у "супровідному листі".

Зокрема, заявником не подано позову у новій редакції із зазначенням у ньому: обставин та підстав перебування позивача на обліку в органах Пенсійного фонду із наданням копії розпорядження про призначення пенсії станом на дату взяття на облік; кінцевої дати спірного періоду; загального розміру пенсійних виплат, одержаних позивачем за спірний період із розбиттям по роках та наданням документального підтвердження їх одержання; надання розрахунку спірної суми, яку відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити заявникові; подання суду копії витягу з Реєстру застрахованих осіб; обґрунтування порушення прав, інтересів заявника діями та рішенням відповідача; подання заяви про поновлення строку звернення до суду та квитанції про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн.

При цьому, у вищевказаному "супровідному листі" заявник стверджує, що, на його думку, подана позовна заява відповідає вимогам процесуального законодавства і будь-яких інших недоліків вона не містить.

За результатом дослідження матеріалів позовної заяви, суд констатує невиконання вимог судового рішення від 14.07.2022, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим звертає увагу на таке:

положеннями ч.1 ст. 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Вказана норма кореспондується зі ст.370 КАСУ. Ухвала суду, згідно ст.241 КАСУ є різновидом судового рішення.

В демократичному суспільстві, крім прав, існують ще й обов`язки, виконання яких забезпечує ефективне управління соціальним розвитком, при якому існує взаємодія держави та суспільства, а не протиставлення себе державі.

Прагнення до максимально можливої свободи без обмежень є передумовою анархії та хаосу. Необмежена свобода дій, в тому числі процесуальних, з часом перетворюється у вседозволеність, а остання веде до зіткнення інтересів та суцільного незадоволення. Таке становище є неприйнятним для держави. Держава прагне до порядку. Для виконання своїх функцій вона можливою мірою, через свої органи, регулює суспільні відносини, в тому числі і запровадженням певних правил та процедур. Європейський ідеал моделі держави, це коли між державою і особистістю встановлюються відносини партнерства і співробітництва; держава використовує різні канали для взаємодії з особистістю, громадянами, захищає їхні права, а у праві втілюється воля народу; змінюється співвідношення між державою і законом: формула "закон є інструмент державної влади" стає формулою "держава є інструментом закону"; кожен індивід поважає закон і прагне діяти в його рамках.

У звязку з цм на учасника справи ст. 44 КАСУ покладено певне коло обов`язків, в тому числі, вчиняти дії, встановлені законом та судом, зокрема і шляхом виявлення поваги до суду. Повагу до суду варто розглядати як важливу соціальну і правову цінність. Соціальну тому, що від ступеня поваги залежить суспільна довіра до суду та його представників. У юридичному розумінні це уможливлює нормальне виконання суддями своїх функціональних обов`язків. Правова цінність поваги, якщо це справді повага, а не імітація, виражається у конкретній поведінці учасників судочинства, які цю повагу засвідчують беззаперечним виконанням процесуальних вимог, а не свавільним паплюженням судових рішень.

В контексті вищевикладеного суд також зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його правами та обов`язками. У рішенні Європейського суду з прав людини "Чуйкіна проти України" ((CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) 13 січня 2011 року ОСТАТОЧНЕ) вказано, що "стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28- 36, Series A № 18)".

У 1975 році, під час вирішення справи "Golder проти Сполученого Королівства" (№4451/70, рішення від 21 лютого 1975 року) ЄСПЛ вперше дійшов висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була б безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні за наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ закріпив правило, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі невід`ємне право особи на доступ до суду. Таким чином, стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

В той же час, рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права, тому право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У зазначеній вище справі "Golder проти Сполученого Королівства" ЄСПЛ наголосив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Під законними обмеженнями ЄСПЛ розглядає встановлені законом строки давності, заходи забезпечення позову та нормативне регулювання права звернення до суду.

Верховний Суд у справі №705/5060/18 акцентував увагу на тому, що "Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті.

Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності".

Верховний Суд нагадав, що "... національні органи влади, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства, їх роль обмежується виключно перевіркою відповідності результатів такого тлумачення Конвенції.

Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм, таких як строки подання документів або подання апеляцій (рішення у справі "Кунерт проти Польщі", заява № 8981/17, від 04 квітня 2019 року)".

Далі Верховний Суд зазначив: "Отже, залишаючи позовну заяву без руху, позивач був поінформований про обов`язок виправити недоліки вказаної заяви, а саме: привести її зміст та форму до вимог процесуального законодавства. Отже, оскільки він (позивач) не подав позовну заяву, яка повинна відповідати вимогам закону, і таким чином, не вичерпав наявних засобів захисту свого права, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення".

Варто також звернути увагу і на рішення Європейського суду у справі "Моннелл і Морріс проти Сполученого королівства", в якій ЄСПЛ висловив правову позицію про те, що обмеження доступу до суду з метою запобігання зловживанню процесуальними засобами може визнаватися таким, що має легітимну мету.

Також у рішеннях від 8 грудня 1983 року у справі "Аксен проти Німеччини", заява №8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі "Варела Ассаліно проти Португалії", заява №64336/01) судом вказано, що у певних випадках, при вирішенні справи, влада, керуючись "міркуваннями ефективності й економії часу розгляду справи має право допускати дії, якими встановлюється порядок розгляду справи та вирішення спору".

Крім того, у даному випадку варто також процитувати і рішення у справі "Жоффр де ла Прадель проти Франції", посилання на яке останнім часом набуло ознак системності. Звертаючи увагу на недопущення надмірного формалізму, Європейський суд разом з цим вказав на необхідність додержання процедурних передумов звернення до суду. Суд підкреслив, що "згідно Конвенції кожна держава-учасниця має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух".

Саме ця справа була покладена в основу рішень Верховного Суду у справах №№ 705/3875/17 та 705/5060/18.

Статтею 44 КАСУ на учасника справи законом покладається обов`язок подавати докази в порядку та строки, встановлені судом, не приховуючи їх.

Позивачем підтверджено факт одержання та ознайомлення зі змістом копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 14.07.2022, вказане рішення не оскаржене та є обов`язковим для виконання всіма суб`єктами на території України. Натомість, у визначений строк недоліки позовної заяви заявником не усунуті, витребувані документи на вимогу суду не надані, правом на продовження встановленого судом строку для подачі доказів позивач не скористався.

Суд також акцентує увагу, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що унеможливлює подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не викликав (не породжував) необхідності повторного звернення до суду.

Форма та зміст позовної заяви ОСОБА_1 не відповідають вимогам процесуального закону, тобто вимогам, які не дозволяють перетворити процес "у безладний рух" та стосуються виключно вирішення питання щдодо прийнятності позовної заяви. У контексті наведеного, вимоги закону - це правила, невиконання яких передбачає відповідальність у вигляді повернення позовної заяви,- п.1 ч.4 ст.169 КАСУ.

14.07.2022, до суду надійшло клопотання позивача про витребування судом доказів, а саме пенсійної справи.

Дослідивши подане клопотання, суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні, з огляду на таке:

за загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення і виключення. Відповідно до п.5-6 ч.5 ст.160 КАС України у позовній заяві, поміж іншого, зазначаються докази, які підтверджують кожну обставини заявленого позову.

Механізм та порядок витребування доказів у справі визначено ст.80 КАС України. Так, положеннями вказаної статті передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надання доказів вправі подати клопотання про їх витребування судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу.

У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2)обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3)підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Заявлене позивачем клопотання про витребування доказівтакож не відповідає вимогам, встановленим у статті 80 КАС України; позивач не наводить обставин, які унеможливлюють самостійне надання витребовуваних доказів. Посилання ж на те, що документи (матеріали пенсійної справи) знаходяться у відповідача, не є безумовною підставою для витребування таких доказів судом, оскільки відмова пенсійного органу у добровільному наданні таких документів відсутня.

У зв`язку з чим, суд доходить висновку, що заявником не було вжито належних заходів для самостійного одержання доказів у справі, а заявлене клопотання про витребування таких документів судом є способом перекладання обов`язків учасника справи на суд.

Витребування доказів є правом, а не обов`язком суду і реалізація цього права поставлена в пряму залежність від того наскільки сумлінно учасник справи використав надані йому процесуальні можливості для самостійного їх одержання.

Суд акцентує увагу, що заявник не позбавлений права самостійного забезпечення доказів, в тому числі, і шляхом реалізації свого права на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з чим суд зазначає, що в Україні діє адвокатура, яка забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі громадянам, в тому числі і на безоплатній основі, в результаті надання такої допомоги позивач може отримати необхідну інформацію (документи) на адвокатський запит.

Крім того, ухвалою КОАС від 14.07.2022 суд зобов`язав ОСОБА_1 сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн. за другу вимогу немайнового характеру, що заявником також не було виконано.

Натомість, позивачем подано клопотання про зменшення розміру судового збору, в якому він вказує, що заявлені ним вимоги, а саме визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії на підставі довідки, виданої Київським обласним ТЦ КСП №2/3/1/3433 від 23.07.2021 та зобов`язання його перерахувати пенсію на підставі вищевказаної довідки є однією вимогою. Додатково зазначає, що сума судового збору є для нього значною, у зв`язку з чим просить зменшити її розмір до 992,40 грн.

Розглянувши доводи клопотання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на таке:

відповідно до ч.5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що посилання позивача на висновки Верховного Суду, зроблені у постановах від 05.06.2020 у справі №280/5161/19 та від 12.11.2019 у справі №640/21330/18 не можуть бути застосовані до даної справи, оскільки зроблені за інших фактичних обставин, зокрема, предметом спору у справах №280/5161/19 та №640/21330/18 є скасування податкових рішень-повідомлень щодо відмови в реєстрації податкової декларації. При цьому, такий висновок було зроблено Верховним Судом у даних справах у зв`язку з тим, що вимога про реєстрацію податкової декларації має похідний (інформативний) характер і залежить від наявності самого порушеного права платника податків внаслідок отримання відмови у прийнятті податкової декларації контролюючим органом, яке підлягає захисту в ефективний спосіб.

Позовні вимоги у даній справі є самостійними, та підлягають оплаті судовим зобором в загальному порядку.

Так, за визначенням юридичних термінів та понять похідна вимога - це вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) (КАСУ, редакція 15.12.2017).

Вимога про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Київській області та зобов`язання вчинити дії, є різними за своїм змістовним наповненням та наслідками задоволення.

Задоволення вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення з 01.04.2019 основного розміру пенсії за вислугу років позивачеві під час її перерахунку з 90% на 70% від відповідних сум грошового забезпечення не є безумовною підставою для задовлення вимоги про зобов`язання провести виплату пенсії у визначеному розмірі. Так само, як не виключено право суду задовольнити вимогу про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії у розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення за відсутності вимоги про визнання дій відповідача протиправними, якщо для цього будуть відсутні правові підстави.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, позивачу необхідно було доплатити судовий збір за другу вимогу немайнового характеру, що і було вказано в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху від 14.07.2022, однак не виконано заявником.

Крім того, як вбачається з клопотання позивача про зменшення розміру судового збору, останній вказує, що сплата судового збору у встановленому законом розмірі ставить його у скрутне матеріальне положення, оскільки судовий збір є непомірно великим.

Відповідно до ст.133 КАС України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Разом з цим, законодавцем визначено, що підставою для ухвалення судом відповідного рішення є незадовільний майновий стан сторони. Майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) визначається судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір за звернення до суду. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тобто, зменшення розміру судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, враховуючи, що статтею 129 Конституції України закріплено один із основоположних принципів правосуддя - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення у справі «Креуз проти Польщі», від 19 червня 2001 року).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі», від 26 липня 2005 року).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні статей 73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Судом встановлено, що позивачем не надано доказів в підтвердження наявності умов, з якими закон пов`язує можливість зменшення розміру судового збору для позивача.

Окрім того, суду надано лише право, а не покладено обов`язок у будь-якому випадку задовольняти клопотання учасників судового процесу про зменшення розміру судового збору. Тобто, вказана норма є суб`єктивною та застосовується лише у випадку, коли заявник надасть суду дійсно переконливі докази скрутного матеріального становища, яке перешкоджає йому вчинити необхідні дії по сплаті судового збору, чого заявником зроблено не було.

При цьому, суд зазначає, що адміністративні справі із соціальних спорів у Київському окружному адміністративному суді складають 90% від всіх інших справ, при цьому всі заявники є або пенсіонерами, або соціально вразливими категоріями громадян та сплачують судовий збір на загальних засадах.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, виходячи із принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання позивача про зменшення розміру судового збору.

Положеннями п.1 ч.4 ст. 169 КАС України унормовано, що позовна заява повертається, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною п`ятою статті 169 КАС України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позову без руху.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 15.05.2019 у справі "Молдавська проти України" зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений КАСУ.

Згідно з ч. 5 ст. 169 КАСУ, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відтак, враховуючи, що у встановлений судом строк позивачем не були усунуті недоліки, вказані в ухвалі суду від 14.07.2022, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє його права на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 44, 169, 171, 241, 243, 248, 370 КАС України, суд,

у х в а л и в:

у задовленні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору, - відмовити.

У задовленні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів судом, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; вул. Саєнка Андрія, 10, Фастів, Київська обл., 08500) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачу.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.