Справа № 295/235/22
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/235/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Скришевської О.Р.

представника відповідача Іваненка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

10.01.2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії та бездіяльність інспектора поліції Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Наумчука В.О., допущені ним під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та при винесенні ним постанови серії ЕАО №4896036 від 13.10.2021 р. про накладення адміністративного стягнення в розмірі 850,00 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову від 13.10.2021 року; визнати протиправними дії та бездіяльність заступника начальника Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Корначевського Т. при розгляді ним скарги ОСОБА_1 від 28.10.2021 р. на протиправні дії та постанову інспектора поліції Наумчука В.О. від 13.10.2021 р.; визнати протиправним і скасувати рішення заступника начальника Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Корначевського Т. від 16.11.2021 р. про відмову в задоволення скарги. Крім того, просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 45000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що відповідно до зазначеної вище постанови від 13.10.2021 року вона була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9 "в" Правил дорожнього руху, а саме - керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

В позові ОСОБА_1 вказує, що Правил дорожнього руху не порушувала і адміністративного правопорушення не вчиняла.

Позивач вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки на момент посадки до автомобіля її чоловік перевіряв транспортний засіб, номерний знак освітлювався належним чином.

ОСОБА_1 стверджує, що при винесені оскаржуваної постанови інспектором достовірно не встановлені обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні. Будь-яких доказів, які б свідчили про наявність вини позивача оспорювана постанова не містить, наданий на її вимогу відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є безперервним змонтований з п`яти файлів. Крім того, на відеозаписі не видно, що її номерний знак не підсвічується.

Звертала увагу суду, що вона була зупинена працівникам поліції о 06 год. 58 хв. 13.10.2021 р., коли вже закінчилась темна пора доби, повністю розвиднилось та видимість на дорозі була достатньою, щоб розгледіти номерний знак її автомобіля.

Патрульним поліцейським не надано їй можливості усунути вказане порушення на місці та не супроводжено її до найближчої станції технічного обслуговування, з формальних підстав притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідачем також порушено процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, яка полягає у тому, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення; відповідач проігнорував вимоги ст.ст. 268, 278, 279, 280 КУпАП, зокрема, не дотримався встановленої процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, поліцейський не розглянув та не задоволив клопотання про виклик та допит свідка - її чоловіка; чітко не роз`яснив позивачу її права та не вручив їх в письмовому вигляді; не дав можливості надати пояснення в письмовому вигляді забезпечивши її папером та ручкою; не надав можливості скористатися правовою допомогою.

Зауважила, що оскільки інспектор Наумчук В.О. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення допустив низку порушень, 28.10.2021 р. вона звернулась до заступника начальника Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Корначевського Т. зі скаргою, проте 16.11.2021 р. скаргу залишено без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. Вважає винесену 16.11.2021 року постанову незаконною, оскільки адміністративне правопорушення вона не вчиняла.

ІІ. Процедура та позиції учасників розгляду справи

17.01.2022 р. позовну заву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 12.04.2022 р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено, звільнено її від сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.; відкрито провадження в даній адміністративній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

У встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву від представника Управління патрульної поліції у Житомирській області Кравченка М. (а.с. 169-175).

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що 13.10.2021 року під час несення служби за адресою: на 208 км автодороги М-21 «Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський» інспектор 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Житомирській області Наумчук В.О. виявив порушення Правил дорожнього руху, а саме: в темну пору доби водій рухався на транспортному засобі марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з неосвітленим заднім номерним знаком. Доказом вчинення правопорушення є відеозапис, на якому зафіксоване вказане правопорушення, посилання на який міститься в оспорюваній постанові.

У відзиві на позовну заяву також зазначено, що всупереч викладеному в позовній заяві, 13.10.2021 р. схід сонця відбувся о 07.25 год за Київським часом.

Також представник відповідача вказує, що будь-яких порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови інспектором допущено не було, ОСОБА_1 була ознайомлена з правами, їй була надана можливість залучити адвоката, надати письмові заперечення, усунути вказану несправність на місці, що підтверджується відеозаписом.

Крім того, з відеозапису з портативного відеореєстратора поліцейського вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 був зупинений саме в темну пору доби, позивач визнала факт вчиненого правопорушення.

Представник Управління патрульної поліції у Житомирській області вважає винесену постанову про накладення адміністративного стягнення обґрунтованою, а доводи позивача не підтверджені належними доказами, тому просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

26.05.2022 р. позивач направила відповідь на відзив (а.с. 203-218), в якій вказала, що відзив подано не уповноваженою особою, оскільки представник Управління патрульної поліції у Житомирській області Кравченко М. не є адвокатом та не є керівником підприємства, щоб діяти на умовах самопредставництва. Зауважила, що відзив не спростував жодного доказу, наведеного нею в позовній заяві, містить лише посилання на норми чинного законодавства та судову практику. Вказала, що час сходу сонця необхідно враховувати за місцем вчинення правопорушення в селі Осикове, Бердичівського району, Житомирської області, а не в місті Києві. Просить відхилити відзив представника відповідача.

Інших заяв по суті спору не надійшло.

В судове засідання 25.06.2022 р. позивач та її представники - адвокати Грабар М.Ф. та Боклаганич Н.А. не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, судове засідання відкладено до 05.07.2022 р.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.05.2022 року заявив, що адвокати позивача Грабар М.Ф. та Боклаганич Н.А. не можуть бути допущені до участі в справі в якості представників, оскільки зі змісту відповіді Національної асоціації адвокатів України вбачається, що відомості відносно них не внесені до Єдиного реєстру адвокатів України, що , на його думку, унеможливлює здійснення представнивства (Т. № 1 а.с. 184).

Ухвалою суду від 04.07.2022 р. задоволено клопотання ОСОБА_1 , постановлено судове засідання, призначене на 14:30 год 05 липня 2022 року за участі ОСОБА_1 , адвокатів Грабара М.Ф. та Боклаганич Н.А., проводити в режимі відеоконференції (Т. №2 а.с.8).

Водночас, 05.07.2022 р. від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану ( Т. №2 а.с. 10-17).

Ухвалою суду від 05.07.2022 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, визнано обов`язковою явку позивача в судове засідання, зобов`язано позивача надати для огляду суду оригінали документів, які підтверджують повноваження її представників ( Т. №2 а.с. 18-22).

12.07.2022 р. ухвалою суду відмовлено в задоволенні повторного клопотання ОСОБА_1 , представників позивача - Грабара Миколи Федоровича, Боклаганич Наталії Антонівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т. №2 а.с., 115-116).

В судові засіданні 02.08.2022 року та 07.09.2022 року ні позивач, явка якої визнана судом обов`язковою, ні її представники не з`явились, 07.09.2022 року позивач засобами електронного зв`язку направила до суду заяву, в якій просила не проводити судовий розгляд справи до завершення воєнного стану в Україні (а.с. 136-143).

Представник відповідача в судовому засіданні наголосив, що позивач навмисно затягує розгляд справи. Просив проводити розгляд справи без участі позивача та її представників, оскільки останні неодноразово в судові засідання не з`являлись, зловживають своїми правами шляхом направлення заяв про відкладення розгляду справи, зауважив, що справа перебуває в провадженні суду протягом тривалого часу з 10.01.2021 р.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Основними засадами адміністративного судочинства є розумність строків розгляду справи, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно зі ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ст. 45 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Частинами 1, 5, 9 статті 205 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1). неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники. У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та її представники неодноразово належним чином повідомлялись про необхідність з`явитись в судове засідання для вирішення спору, проте жодного разу за викликом до суду не з`явились, справа перебуває в провадженні суду протягом тривалого часу. Суд констатує, що позивач зловживає наданими їй процесуальними правами, в судові засіданні не з`являється, явка в судове засідання позивача визнана судом обов`язковою.

Таким чином, беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, з огляду на те, що позивач та її представник неодноразово не з`являлись в судове засідання, про судові засідання повідомлялись належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, суд не визнає поважною причиною неявки в судове засідання позивача у зв`язку з подачею заяви про відкладення розгляду справи, оскільки заяви про відкладення подавались позивачем неодноразово, вказані обставини, на переконання суду, свідчать про затягування позивачем розгляду справи, враховуючи, що на даний час на території Житомирської області активні бойові дії не ведуться, позивачем та її представниками не надано будь-яких доказів на підтвердження існування об`єктивних і непереборних обставин, які унеможливлюють їх прибуття в судове засідання, представник відповідача наполягав на розгляді справи, а тому суд вважає, що справа може бути розглянута у відсутності позивача та її представника на підставі наявних в ній матеріалів.

ІІІ. Законодавство, що підлягає застосуванню

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

IV. Обставини встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Судом встановлено, що 13.10.2021 року інспектор 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Житомирській області Наумчук В.О. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №4896036, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано відносно неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 13.10.2021 року, керуючи транспортним засобом марки «Renault Kangoo» на 208 км автодороги М-21 «Виступовичі-Житомир- Могилів-Подільський», порушила п. 2.9 "в" Правил дорожнього руху, а саме - керувала транспортним засобом в темну пору доби з неосвітленим державним номерним знаком.

16.11.2021 року заступник начальника Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Корначевський Т. прийняв рішення щодо залишення постанови по справі про адміністративне правопорушення без змін, а скарги без задоволення серії ЕАО № 4896036, відповідно до якого залишено без змін постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 13.10.2021 року (Т. № 1 а.с. 71)

Дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис, який надала позивач, суд дійшов наступних висновків.

Зі змісту постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 13.10.2021 року вбачається, що доказами підтвердження факту вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, які покладені в основу рішення патрульного поліцейського, є запис з портативного відеореєстратора АМ00078.

Оглянувши в судовому засіданні 07.09.2022 р. відеозапис, долучений позивачем до позовної заяви, судом встановлено, що відеозаписи №, №, №, № та № здійснювались з бодікамери працівника поліції.

На відеозаписі № зафіксовано, що 13.10.2021 р. о 06:58 год. на вимогу працівників поліції був зупинений транспортний засіб марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , задній номерний знак якого не був освітлений.

З дослідженого відеозапису судом беззаперечно встановлено, що транспортний засіб зупинений в темну пору доби.

Пункт 1.10 Правил дорожнього руху України надає тлумачення використаних термінів у даному законі, а саме: темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.

Термін «темний час доби» включає період, коли водій із нормальним зором не в змозі чітко розрізнити дорогу і неосвітлені предмети, що знаходяться на ній на відстані, достатній для гарантування безпеки руху. Тривалість цього періоду змінюється в залежності від географічного положення місцевості і пори року.

Оскільки інкриміноване правопорушення відбулося о 06 годині 58 хвилин, тобто до сходу сонця, який згідно бази даних «Синоптик» сайту https://ua.sinoptik.ua/, в Житомирській області 13.10.2021 р. відбувся о 07 годині 23 хвилини, то позивач рухалась у темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, тобто з порушення п.2.9 (в) Правил дорожнього руху України.

Зі змісту відеозапису вбачається, що позивач взагалі не мала уявлення, що номерний знак повинен освітлюватися і яким чином це має відбуватися, оскільки на зауваження патрульного поліцейського зазначила «а що він має освітлюватись? Це я перший раз чую», побачивши, що задній номерний знак її автомобіля не освітлюється. З огляду на викладене, суд критично ставиться до доводів позивачки, наведених в позовній заяві, що перед початком руху освітленість номерного знаку перевірялась, оскільки як вбачається з відеозапису, необхідність освітлення номерного знака викликала в позивача здивування.

Крім того, на відеозаписі № о 07:00 год вбачається, що патрульний поліцейський запропонував альтернативний варіант - усунути вказаний недолік на місці. Позивач просила допомоги в патрульного поліцейського відновити освітлення номерного знаку, на що останній надав згоду, проте водій не мала для цього засобів, зокрема, запасних ліхтарів освітлення.

Водночас, суд звертає увагу, що до повноважень патрульних поліцейських не належить супроводження водіїв до станцій технічного обслуговування.

Зі змісту дослідженого відеозапису вбачається, що вчинивши адміністративне правопорушення, позивач поводила себе зухвало і некоректно, що є неприпистимим.

В позовній заяві позивач не заперечує зазначений факт неосвітлення заднього номерного знаку її автомобіля в темну пору доби, а вказує, що можливо через неналежний стан дорожнього полотна погіршився контакт, оскільки вона їхала грутовою дорогою.

Відповідно до вимог п. 2.9 "в" Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Приписами п. 31.5 Правил дорожнього руху України визначено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Проте, у пункті 31.4 Правил дорожнього руху України відсутні посилання на технічні несправності і невідповідності, викладені в п.2.9 "в" Правил дорожнього руху України, а саме керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

З приписів Правил дорожнього руху України вбачається, що обов`язок дбати про справність транспортного засобу та відповідальність за певні недоліки його стану покладається саме на водія, а тому доводи позивача в даному випадку є необґрунтованими.

Дослідивши надані сторонами письмові докази у справі, оглянувши відеозаписи, надані позивачем, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Це має бути гарантією передбачуваності розвитку ситуації на дорозі. Будь-яке відхилення від вимог та положень Правил може призвести до порушення встановленого порядку руху дорогами України і створення аварійної ситуації.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частина 6 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність, в тому числі, за керування водієм транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Відповідно до п.2.9 «в» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Згідно п.6.1.7.1 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролю» ДСТУ 3649:2010 габаритні вогні, контурні вогні та знак автопоїзда повинні функціювати у сталому режимі. Ліхтар освітлення заднього номерного знака має вмикатися одночасно з габаритними вогнями та надійно освітлювати поверхню номерного знака.

Пунктом 6.1.5 ДСТУ 3649:2010 передбачена обов`язкова наявність не менше одного ліхтаря освітлення номерного знака на колісних транспортних засобах.

Згідно п.п. 6.1.7.1 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затверджені наказом Держспоживстандарту України №630 від 28.12.2012, габаритні вогні, контурні вогні та знак автопоїзда повинні функціювати у сталому режимі. Ліхтар освітлення заднього номерного знака має вмикатися одночасно з габаритними вогнями та надійно освітлювати поверхню номерного знака.

Відповідно до п.п. 7.1.1 ДСТУ 3649:2010, відповідність вимогам, зокрема, за підпунктом 6.1.7.1 перевіряють візуально.

Таким чином, зазначений пункт Правил дорожнього руху вимагає від водія, щоб номерний знак автомобіля у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості був освітлений і можна було чітко визначити його символи. Для такого освітлення автомобіль повинен мати відповідне облаштування та джерело енергії, за справністю яких водій зобов`язаний стежити.

Зокрема, відповідно до п.2.3 Правил дорожнього руху вимагає України водій для забезпечення безпеки дорожнього руху перед виїздом зобов`язаний перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектацію транспортного засобу.

Матеріалами справи підтверджено і зазначені обставини не заперечуються позивачем в тексті позовної заяви, що вона, керувала автомобілем марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі М-21 «Виступовичі-Житомир-Мог.-Подільський» 208 км, була зупинена інспектором поліції у зв`язку з тим, що задній номерний знак автомобіля, яким вона керувала, був не освітлений, що утворює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Суд звертає увагу, що позивач долучила до позовної заяви диск з відеозаписом, який був наданий на її запит Управлінням патрульної поліції в Житомирській області (Том № 1 а.с. 77-79).

Приєднаний до оскаржуваної постанови відеозапис дає можливість ідентифікувати особу порушника та сам факт вчинення ОСОБА_1 порушення вимог п.2.9 Правил дорожнього руху.

Крім того, в момент зупинки транспортного засобу, яким керувала позивач, остання не заперечувала, що вона рухалась з неосвітленим номерним знаком, просила надати можливість усунути несправність.

Наданий позивачем відеозапис є належним та допустимим доказом наявності в діях позивача ознак адміністративного правопорушення - керування транспортним засобом в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, відповідальність за яке передбачена ч.6 ст. 121 КУпАП. Суд зауважує, що у постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено, що до постанови додається відеозапис з Бодікамери АВ00078, що відповідає положенням ст. 283 КУпАП.

Суд не бере до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що наданий відповідачем відеодоказ з місця події від 13.10.2021 року за участі позивача, є змонтованим та не є належними доказом, оскільки наданий запис отриманий з нагрудної камери інспектора поліції на місці виявлення правопорушення, а факт фальсифікації відеозйомки позивачем не доведено.

Разом з тим, ОСОБА_1 не оспорювала того, що на відеозаписах, які розміщені на поданому компакт-диску, дійсно 13.10.2021 р. відбувалась подія за її участю, а не іншої особи, не заперечувала обставини, які зафіксовані на відео, їх послідовність та повноту.

Крім того, на підтвердження обставин викладених в позовній заяві ОСОБА_1 сама посилалась на відеозапис, наданий їй працівниками патрульної поліції.

Позивач не заявляла клопотання про витребування у відповідача відповідного оригінала.

Беручи до уваги те, що позивач не заперечує обставини, за яких була винесена оспорювана позивачем постанова про накладення адміністративного стягнення, суд бере до уваги надані позивачем відеозаписи, на які є посилання в постанові, як належні і допустимі докази у справі з метою повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи.

Суд вважає, що з наданих доказів доведено, що позивач рухалась в темну пору доби в умовах недостатньої видимості на транспортному засобі, задній номерний знай кого не освітлювався.

Не знайшли свого підтвердження посилання позивача, що відповідач не дотримався процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частинами 2, 4 статті 258 КУпАП встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд, яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених ч.ч.1, 2 цієї статті, уповноваженими органами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом № 1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 4 Розділу І, п. 2 Розділу III Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу; постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, приписами ч.1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Щодо доводу позивача про порушення поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: не надання можливості скористатись правовою допомогою, не роз`яснення позивачу її прав та не вручення їх в письмовому вигляді; не надання можливості надати пояснення в письмовому вигляді, забезпечивши її папером та ручкою; суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Із дослідженого відеозапису судом встановлено, що поліцейським було роз`яснено позивачу право на отримання правової допомоги, проте ОСОБА_1 самостійно не скористалась наданим їй правом, адвоката залучити не намагалась. Водночас, в телефонному режимі консультувалась з чоловіком ОСОБА_2 , що не заперечувалось позивачем в позовній заяві ( Т.№2 а.с.144-147).

Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП та у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17, від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, які відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають до застосування судом.

Зі змісту відеозапису №, зафіксований час о 07 год. 05 хв., вбачається, що патрульним поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 її права, на зауваження позивача про недостатню чіткість, поліцейський вдруге роз`яснив ОСОБА_1 її права, після повторного оголошення позивачу її прав, патрульний поліцейський уточнив, чи водій зрозуміла суть вчиненого нею правопорушення, на що остання відповідала позитивно. Нормами чинного законодавства не передбачено вручення правопорушнику її прав в письмовому вигляді під розписку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу були роз`яснені права і обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери інспектора.

З відеозапису №, зафіксований час о 07 год. 11 хв., вбачається, що ОСОБА_1 підійшла до службового автомобіля та сказала поліцейському, що хоче написати заяву, щоб він надав їй ручку та папір, на що останній відповів: «зараз надам», проте позивач не дочекавшись канцелярських засобів попрямувала до свого автомобіля.

Разом з тим, з відеозапису №, зафіксований час о 07 год. 11 хв., під час вручення їй копії постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовилась від підпису про її отримання, вже після розгляду справи про адміністративне правопорушення виявила бажання написати заяву без уточнення її змісту (пояснення, скарга, уточнення заперечення, клопотання з вимогою тощо), патрульний поліцейський роз`яснив позивачу, що заяву вона може написати в будь-якому найближчому пункті патрульної поліції.

З огляду на викладене, не знайшли свого підтвердження посилання позивача, що патрульним поліцейським Наумчуком В.О. не дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що не заслуговують на увагу доводи позивача щодо подання відзиву на позовну заяву неналежною особою.

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на позовну заяву, поданого представником відповідача Кравченком М., додано копію довіреності, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 уповноважений вчиняти дії від імені Департаменту патрульної поліції, що відповідає нормам ст. 55 КАС України, а відповідно до положень ст. 222 КУпАП та ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від імені органів Національної поліції діють працівники органів і підрозділів Національної поліції.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, позивач, всупереч вимогам ст.ст. 77, 78 КАС України, не надала суду жодного доказу на підтвердження доводів, викладених нею в позовній заяві. Сам по собі обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку надати суду докази в обґрунтування власних доводів.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду адміністративного позову фактичні обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними, не доведені відповідними засобами доказування, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, порушивши Правила дорожнього руху України, судом не встановлено, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято з порушенням норм чинного законодавства або з істотним порушенням прав позивача, а відтак позовні вимоги про скасування постанови від 13.10.2021 року задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 13.10.2021 року, підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд не вбачає правових підстав для скасування рішення заступника начальника Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Корначевського Т. від 16.11.2021 року.

Не підлягають до задоволення заяви позивача про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та іншого інспектора (без зазначення прізвища, імені та батькові) та витребування інформації від оператора стільникового мобільного зв`язку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " для підтвердження факту спілкування з чоловіком ОСОБА_2 в телефонному режимі за їх безпідставністю з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач спілкувалась в телефонному режимі, а відтак зазначені відомості не потребують додаткового підтвердження шляхом витребування доказів та допиту свідка ОСОБА_2 , крім того, такі відомості не входять до предмета доказування в межах заявлених позовних вимог.

Відсутні підстави для допиту в судовому засіданні в якості свідків патрульних поліцейських, оскільки при розгляді справ за порушення Правил дорожнього руху судді не можуть покладатися на свідчення інспектора поліції, який виніс постанову про штраф. Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 161/5372/17.

Щодо допиту в якості свідка позивачки, то суд констатує, що позивач ухиляється від участі в судовому засіданні, в той час як її явка в судове засідання була визнана обов`язковою відповідно до ухвали суду від 02.07.2022 року, наведені нею доводи і пояснення викладені в позовній заяві, досліджені судом, їм надана оцінка, потреба в заслуховуванні додаткових пояснень в судовому засіданні судом не встановлена.

Суд враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, дослідивши надані сторонами докази на предмет їх належності, достовірності і достатності у взаємозв`язку та в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 7, 122, 251, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 42, 43, 74, 77, 99, 139, 242-246, 286, КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, місцезнаходження: м. Житомир, вул. Покровська, 96.

Повний текст рішення складено 16.09.2022 року.

Суддя О.В. Стрілецька