Справа № 440/1303/22
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/1303/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Рябухи Ю.В.,

представника позивача - Питель Л.С.,

представника відповідача - Казмерчука М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Приватного підприємства ім. Зубковського до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство ім. Зубковського звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.07.2021 № про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати ПДВ у розмірі 50% у сумі 521244,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.12.2021 № про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати ПДВ у розмірі 25% у сумі 738464,49 грн.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю податкових повідомлень-рішень від 30.07.2021 № та від 24.12.2021 №, оскільки контролюючим органом в ході перевірки не було встановлено умислу підприємства в податковому правопорушенні, невірно кваліфіковано дії підприємства та незаконно зобов`язано сплатити штраф у розмірі 50% та 25% відповідно. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена підвищена відповідальність, платник податків діє нерозумно, недобросовісно та без належної обачності. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПКУ та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таким чином, обов`язок доведення вини покладено саме на контролюючий орган, без виконання якого особу не можливо буде притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини. У спірному випадку в акті перевірки жодних обґрунтувань щодо того, що підприємство порушило пункт 124.2 статті 124 ПК України, а саме, діяння ним вчинені умисно, не наведено.

Ухвалою суду від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/1303/22 за позовом Приватного підприємства ім. Зубковського до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

22.02.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнє проти задоволення позовних вимог ПП ім. Зубковського заперечує (а.с. 33-34). Вказує на правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки за даними перевірки встановлено несвоєчасне подання платіжних доручень на сплату узгоджених сум грошового зобов`язання за податковою декларацією з податку на додану вартість: - за липень 2020 року (№ від 18.08.2020) в розмірі 380465,75 грн по строку сплати 31.08.2020 із затримкою на 14 календарних днів, чим порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 ПКУ; - за вересень 2020 року (№ від 19.10.2020) в розмірі 2074512,19 грн по строку сплати 30.10.2020 із затримкою на 41 календарних днів, чим порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 ПКУ; - за жовтень 2020 року (№ від 18.11.2020) в розмірі 287880,00 грн по строку сплати 30.11..2020 із затримкою на 10 календарних днів, чим порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 ПКУ; - за грудень 2020 року (№ від 18.01.2021) в розмірі 2242129,19 грн по строку сплати 01.02.2021 із затримкою на 2, 4, 36, 38, 39, 108 та 141 календарних днів, чим порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 ПКУ. При цьому, ПП ім. Зубковського мало можливість дотриматися норм чинного законодавства, оскільки підприємство самостійно подало податкові декларації з податку на додану вартість за липень, вересень, жовтень та грудень 2020 року за встановленою формою та в строк, визначений підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Кодексу. Вказані декларації складені і підписані відповідно до статті 48 Кодексу та подані у спосіб, визначений пунктом 49.3 статті 49 Кодексу (засобами електронного зв`язку в електронній формі). Тобто, платник добре обізнаний з нормами Кодексу та нормативно-правових актів. Підприємство обізнане з граничними строками сплати податку, адже вони закріплені в Кодексі та знаходяться у вільному доступі. Про терміни сплати інформація міститься в інтерактивному календарі на сайті ДПС та у відкритій частині електронного кабінету платника податку. Для забезпечення виконання обов`язку зі сплати податкового зобов`язання з податку на додану вартість платник був обізнаний з інформацією щодо бюджетного рахунку, який розміщено на сайті ДПС та в електронному кабінеті платника. ПП ім. Зубковського самостійно визначено суму податкового зобов`язання, що підлягає сплаті в бюджет, тобто на етапі підготовки податкових декларацій платник усвідомлював про обов`язок в подальшому сплатити податкові зобов`язання. ГУ ДПС у Полтавській області не отримувало від підприємства будь-яких пояснень, листів з інформацією щодо: - неможливості виконання ним обов`язку зі своєчасної плати податку на додану вартість; - обставин, які звільняють підприємство від фінансової відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з податку на додану вартість. Такі дії платника податків вважаються винними, зважаючи, що підприємство мало можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжило достатніх заходів щодо їх дотримання. Таким чином, створення платником податків удавано, цілеспрямовано умов, які направлені на невиконання або неналежне виконання установлених законодавчих вимог, є свідченням того, що такі дії (бездіяльність) вчинені умисно.

В засіданні 25.08.2022 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом ПП ім. Зубковського до ГУ ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень; призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні 01.09.2022 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.09.2022 заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Приватне підприємство ім. Зубковського (ідентифікаційний код 34583838) зареєстроване в якості юридичної особи 10.10.2006, номер запису в ЄДР про юридичну особу 0000217, основним видом діяльності товариства є "01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур" (а.с. 6-9).

30.06.2021 посадовою особою контролюючого органу проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податковим деклараціям з податку на додану вартість за липень 2020 року, за вересень 2020 року, за жовтень 2020 року, за грудень 2020 року та по податковому повідомленню-рішенню (форма "Ш") № від 29.09.2020 ПП ім. Зубковського (), за результатами якої складено акт від 30.06.2021 №4922/16-31-18-11-09/34583838 (а.с. 10-13).

Згідно з висновками вказаного акту камеральної перевірки контролюючим органом встановлено несвоєчасне подання платіжних доручень на сплату узгоджених сум грошового зобов`язання за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2020 року в розмірі 380465,75 грн із затримкою на 14 календарних днів, за вересень 2020 року в розмірі 2074512,19 грн із затримкою на 41 календарний день, за жовтень 2020 року в розмірі 287880,00 грн із затримкою на 10 календарних днів, за грудень 2020 року в розмірі 2242129,19 грн із затримкою на 2, 4, 36, 39, 108 та 141 календарних днів, чим порушено пункт 57.1 статті 57 ПКУ, а також по податковому повідомленню-рішенню (форма "Ш") № від 29.09.2020 в розмірі 19952,20 грн із затримкою на один календарний день, чим порушено пункт 57.3 статті 57 ПКУ.

Дії платника податків вважаються винними. ПП ім. Зубковського мало можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжило достатніх заходів щодо їх дотримання. Створення платником податків удавано, цілеспрямовано умов, які направлені на невиконання або неналежне виконання установлених законодавством вимог, є свідченням того, що дані дії (бездіяльність) ним вчинені умисно.

Відповідальність платника за порушення правил сплати грошового зобов`язання встановлена пунктами 124.1 та 124.2 статті 124 ПКУ: "У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу. Діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.".

Згідно з пунктом 124.3 статті 124 ПКУ діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

На підставі вказаних висновків акту камеральної перевірки контролюючим органом 30.07.2021 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким до підприємства за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість застосовано штраф в сумі 521244,00 грн (50% суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання) (а.с. 17-18);

- №, яким до підприємства за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість застосовано штраф в сумі 743452,54 грн (25% суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання) (а.с. 19-20).

Не погодившись з правомірністю винесення податкових повідомлень-рішень від 30.07.2021 № та №, підприємство оскаржило їх в адміністративному порядку до ДПС України, про що свідчить скарга від 12.08.2021 №29 (а.с. 14-16).

За результатами розгляду вказаної скарги ДПС України рішенням про результати розгляду скарги від 07.12.2021 №27584/6/99-00-06-03-01-06 задовольнила скаргу підприємства частково та скасувала ППР від 30.07.2021 № у частині застосованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 4988,05 грн, а в іншій частині зазначене ППР та ППР від 30.07.2021 № залишило без змін (а.с. 21-23).

Як наслідок, 24.12.2021 контролюючим органом відносно підприємства на заміну податкового повідомлення-рішення від 30.07.2021 № було винесено нове податкове повідомлення-рішення № від 24.12.2021, яким до підприємства за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість застосовано штраф в сумі 738464,49 грн (25% суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання) (а.с. 24-25).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 30.07.2021 № та від 24.12.2021 №, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 ПКУ).

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПКУ (в редакції, чинній на час виникнення у позивача обов`язку щодо сплати узгоджених грошових зобов`язань) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 ПКУ визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Як визначено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПКУ грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

У відповідності до пункту 54.1 статті 54 ПКУ, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11 статті 56 ПКУ).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПКУ платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 31.1 статті 31 ПКУ передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПКУ виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Для платників податку на додану вартість звітним (податковим) періодом є один календарний місяць (стаття 202 ПКУ).

Відповідно до пункту 203.1 статті 203 ПКУ податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (пункт 203.2 статті 203 ПКУ).

Як слідує з матеріалів справи, за даними камеральної перевірки встановлено несвоєчасне подання ПП ім. Зубковського платіжних доручень на сплату узгоджених сум грошового зобов`язання за податковою декларацією з податку на додану вартість:

- за липень 2020 року (№ від 18.08.2020) в розмірі 380465,75 грн по строку сплати 31.08.2020 із затримкою на 14 календарних днів, чим порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 ПКУ;

- за вересень 2020 року (№ від 19.10.2020) в розмірі 2074512,19 грн по строку сплати 30.10.2020 із затримкою на 41 календарних днів, чим порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 ПКУ;

- за жовтень 2020 року (№ від 18.11.2020) в розмірі 287880,00 грн по строку сплати 30.11..2020 із затримкою на 10 календарних днів, чим порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 ПКУ;

- за грудень 2020 року (№ від 18.01.2021) в розмірі 2242129,19 грн по строку сплати 01.02.2021 із затримкою на 2, 4, 36, 38, 39, 108 та 141 календарних днів, чим порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 ПКУ.

Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Відповідно до пунктів 109.1, 109.2 статті 109 ПКУ податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1 статті 112 ПКУ).

Відповідно до пункту 112.2 статті 112 ПКУ особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Звичайна вина в податковому праві, з огляду на зміст пункту 112.2 статті 112 ПКУ, наявна тоді, коли особа не вжила достатніх заходів для того, щоб поводитися розумно, добросовісно і з проявами належної обачності під час вчинення дій або бездіяльності, за які передбачено фінансову відповідальність, і ці обставини було доведено контролюючим органом. Причому усі наведені обставини мають бути наявними у сукупності (нерозумно, недобросовісно та без належної обачності). Тобто, щоб визнати особу винною, потрібно довести, що вона діяла водночас і нерозумно, і недобросовісно, і без належної обачності, при цьому, маючи змогу поводитися належними чином.

На відміну від цього, умисна вина наявна в тому разі, коли особа не лише не вжила достатніх заходів для того, щоб зберігати належну розумність, добросовісність та обачність, але також і вчинила певні конкретні діяння, спрямовані на невиконання податкового обов`язку.

Абзацом 2 пункту 109.1 статті 109 ПКУ встановлено, що умисність діяння полягає в удаваному, цілеспрямованому створенні умов, які не можуть мати іншої мети, крім як порушення податкового законодавства чи іншого законодавства, що контролюється податковими органами. Цілеспрямоване створення умов для невиконання податкових обов`язків за своїм характером має відрізнятися від власне невиконання податкового обов`язку. Іншими словами, не можна визнати вчинене податкове правопорушення умисним лише за наявності самого факту невиконання вимог законодавства. Невиконання податкового обов`язку - це наслідок, який має бути результатом (1) або невжиття платником податків належних заходів з метою виконання такого обов`язку (і тоді правопорушення буде просто винним), (2) або цілеспрямованих діянь, метою яких є створення умов для невиконання вимог закону (і тоді правопорушення буде умисним).

Пункт 124.1 статті 124 ПКУ (в редакції, чинній після 01.01.2021) передбачає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 124.2 статті 124 ПКУ діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Пунктом 124.3 статті 124 ПКУ визначено, що діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

При цьому, відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПКУ (в редакції, чинній до 01.01.2021) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, санкція за несвоєчасну сплату податків до 01.01.2021 могла бути застосована виключно після фактичного несвоєчасного погашення грошового зобов`язання і виключно на розмір несвоєчасно погашеної суми.

Наразі ж аналогічний склад податкового правопорушення передбачено пунктом 124.1 статті 124 ПКУ. На відміну від цього, пункт 124.2 статті 124 ПКУ встановлює відповідальність за сам факт несвоєчасної сплати або несплати грошового зобов`язання, причому вчинені умисно. І штраф у розмірі 25 % може бути нараховано навіть на ще не погашену, але своєчасно не сплачену суму грошового зобов`язання.

Таким чином, з 01.01.2021 податкові органи під час перевірок платника податків можуть встановити факт несвоєчасної сплати або несплати податкового зобов`язання, вчинені умисно, і застосувати штраф до такого платника, не чекаючи на фактичне погашення податкового боргу.

Чинне податкове законодавство наразі не містить випадків, коли платника податків можна притягнути до відповідальності за просто винне податкове правопорушення, яке не є умисним.

Це випливає з пункту 109.3 статті 109 ПКУ. Ця норма містить вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2-123.3 та 123.5 статті 123 ПКУ, пунктами 124.2, 124.3 статті 124 ПКУ, а також пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 ПКУ. І всі ці склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення.

Своєю чергою, звичайні склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПКУ, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності.

В ході судового розгляду справи позивач проти несвоєчасного подання платіжних доручень на сплату узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість за вказаними вище деклараціями не заперечував, однак наполягав на відсутності у підприємства умислу щодо несвоєчасної сплати таких грошових зобов`язань, та, як наслідок, підстав для застосування до підприємства відповідальності згідно з пунктами 124.2, 124.3 статті 124 ПКУ.

За змістом додаткових пояснень представника позивача (а.с. 102-107), в період з 01.02.2021 по 03.05.2021 (90 календарних днів, зі спливом яких настає відповідальність згідно з пунктом 124.3 статті 124 ПКУ) у ПП ім. Зубковського були відсутні кошти в достатньому обсязі, щоб виконати свій обов`язок зі сплати податку на додану вартість, що підтверджується копією виписки по рахунку НОМЕР_1 за період з 01.02.20212 по 03.05.2021 в банку АТ "Кредобанк" та копією виписки по рахунку НОМЕР_2 за період з 01.02.2021 по 03.05.2021 в банку АТ "Ощадбанк" (а.с. 121-164). В той же час всі перекази коштів з банківських рахунків підприємство здійснювало лише з метою виконання обов`язку щодо сплати інших соціальних і податкових зобов`язань, зокрема, виплати заробітної плати працівникам, сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору, сплати єдиного соціального внеску, а також часткової сплати податку на додану вартість за грудень 2020 року платежами від 03.02.2021, 05.02.2021, 09.03.2021, 11.03.2021, 12.03.2021 (а.с. 108-120). Таким чином, в діях позивача відсутні ознаки умислу щодо не оплати податку на додану вартість за грудень 2020 року, оскільки в позивача з об`єктивних причин не було можливості виконати цей обов`язок, а також відповідачем не доведено протилежне.

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що про можливість ПП ім. Зубковського виконати обов`язок по своєчасній сплаті податкових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених у податкових деклараціях свідчить таке:

- наявність в Кодексі інформації про граничні строки подання податкової звітності;

- наявність інформації про електронний рахунок, на який здійснюється сплата податкового зобов`язання, визначеного в податковій звітності з податку на додану вартість;

- обізнаність платника податків із наявністю обов`язку щодо сплати податкового зобов`язання, а саме позивачем сплачено суму податкового зобов`язання за вище вказаний період із запізненням, тобто такий платник усвідомлював, що такий обов`язок в нього існує;

- платником податків було самостійно визначено суму податкового зобов`язання, тобто на етапі підготовки податкової звітності платник усвідомлював про обов`язок в подальшому сплатити дані зобов`язання.

Крім того, згідно з наданими суду в засіданні поясненнями представника позивача, в підтвердження яких надані банківські виписки, в період настання строку для сплати узгоджених грошових зобов`язань за поданими податковими деклараціями з податку на додану вартість ПП ім. Зубковського здійснювало виплату заробітної плати працівникам, сплату єдиного соціального внеску та інших податків, а також оплату платежів за електроенергію, пальне, запасні частини для техніки, тобто оплату платежів, які на переконання підприємства, були першочерговими і надавали можливість підприємству продовжувати здійснення своєї господарської діяльності.

Вказане, на переконання суду, свідчить про свідоме вчинення ПП ім. Зубковського умисних дій щодо несвоєчасної сплати узгоджених грошових зобов`язань.

Позивач у спірному випадку не вжив достатніх заходів щодо дотримання правил та норм, визначених у положеннях чинного законодавства, діяв недобросовісно, затримуючи сплати узгоджених податкових зобов`язань при обізнаності платника податків із наявністю обов`язку щодо своєчасної сплати податкового зобов`язання. А в разі затримки сплати вказаних зобов`язань - нарахування штрафу за вказане правопорушення.

Створення платником податків удавано, цілеспрямовано умов, які направлені на невиконання або неналежне виконання установлених законодавчих вимог, є свідченням того, що дані дії (бездіяльність) ним вчинені умисно.

Саме умисні дії особи (створення удавано, цілеспрямовано умов, які направлені на невиконання або неналежне виконання установлених законодавчих вимог), визначають її вину (можливість дотримуватися встановлених Кодексом правил, через вчинення дій (бездіяльності), які можуть характеризуватися як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності) у вчиненні податкового правопорушення.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статтях 16, 36 Кодексу.

Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм.

З 01.01.2021 законодавцем введено новий інститут, що надає право контролюючим органам звільнити від відповідальності платника податків або застосувати санкцію у розмірі меншому, ніж передбачений нормою статті за наявності окремо визначених обставин. Такі положення надали можливість контролюючим органам при розрахунку штрафних санкцій за результатами розгляду заперечень до акта перевірки платника податків чи у процедурі адміністративного оскарження можливість враховувати наявність /відсутність об`єктивних обставин у платника податків, що зумовили вчинення ним правопорушення та/або наявність вини останнього.

Платник податків відповідно до підпункту 17.1.16 пункту 17.1 статті 17 Кодексу має право надавати за власною ініціативою письмові пояснення та/або документи щодо обставин, які підтверджують відсутність його вини у вчиненому податковому правопорушенні, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Зі змісту акту камеральної перевірки від 30.06.2021 №4922/16-31-18-11-09/34583838 судом встановлено, що платнику податків ПП ім. Зубковського було запропоновано надати документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшувальних обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до ПКУ до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання примірника акту перевірки (а.с. 41 зі звороту).

Разом з тим, жодних таких документів позивачем до контролюючого органу подано не було.

Матеріали справи свідчать, що заперечення на акт камеральної перевірки від 30.06.2021 №4922/16-31-18-11-09/34583838, в яких позивач міг би спростувати наявність умислу у своїх діях, вчинених всупереч положенням законодавства, від останнього до ГУ ДПС у Полтавській області не надходили.

Підприємством до контролюючого органу подавалася лише скарга на податкові-повідомлення рішення в порядку адміністративного оскарження, яка не містила жодних обґрунтувань та до якої останнім не долучалися будь-які документи на підтвердження відсутності умислу підприємства, наявність пом`якшувальних обставин або обставин, що звільняють платника від фінансової відповідальності відповідно до ПКУ.

Посилання представника позивача, як на підставу для скасування податкових повідомлень-рішень, на те, що норма ПКУ - стаття 124, яка передбачає відповідальність за умисне прострочення сплати сум грошового зобов`язання, набрала чинності лише з 01.01.2021, а відтак, не могла бути застосована контролюючим органом при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, судом оцінюються критично, оскільки відповідно до пункту 11 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПКУ штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" від 16 січня 2020 року №466-IX (надалі Закон №466), який набрав чинності 23.05.2020, внесено ряд змін до ПКУ. Одні із таких змін, зокрема, у частині кваліфікації податкового правопорушення; суб`єктів, які притягаються до відповідальності за вчинення податкових правопорушень; розміру відповідальності за вчинення податкового правопорушення; встановлено обставини, що пом`якшують відповідальність особи, а також передбачено відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів набрали чинності лише з 01.01.2021.

Так, згідно із пунктом 64 Закону №466 статтю 111:

…3) доповнити пунктами 111.3 - 111.5 такого змісту:

"111.3. Притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення не звільняє фізичну особу чи посадових (службових) осіб/юридичної особи у передбачених законом випадках від юридичної відповідальності інших видів.

Притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, що передбачає встановлення контролюючими органами вини особи, не передбачає презумпції наявності вини фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи у випадках притягнення фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи до юридичної відповідальності інших видів та не звільняє від обов`язку її доведення в порядку, передбаченому законом.

111.4. Особа вважається такою, що вчинила правопорушення повторно, якщо вона була притягнута до відповідальності у встановленому цим Кодексом порядку.

111.5. Триваюче правопорушення - безперервне невиконання норм цього Кодексу платником податків, який вчинив певні дії чи допустив бездіяльність і не вчиняв подальших дій для його усунення до моменту виявлення такого правопорушення контролюючим органом"…

За пунктом 79 Закону №466 ст.124 викласти в такій редакції:

"Стаття 124. Порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання

124.1. У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний (банківський) день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

124.2. Діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті вчинені умисно, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

124.3. Діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

124.4. За порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку, органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, установи - учасника платіжної системи, еквайрія такий банк/орган сплачує штрафи в розмірах, встановлених пунктом 124.1 цієї статті.

124.5. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання".

Суд зазначає, що зміни до статті 124 ПКУ відповідно до Прикінцевих положень Закону №466 набирають чинності з 01.01.2021.

Отже, починаючи з 01.01.2021 Законом №466 при затримці сплати узгодженої суми грошового зобов`язання встановлено не тільки нові розміри штрафів, а й обставини їх нарахування - виключно за діяння, вчинені умисно (пункт 124.2 статті 124 ПКУ). До того ж цим Законом визначено розмір штрафу за "умисні" діяння, передбачені пунктом 124.2 статтею 124 ПК України, які вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків.

З аналізу вищевказаного слідує, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" від 16.01.2020 №466-IX з 01.01.2021 фактично збільшено розмір штрафу за прострочення сплати грошового зобов`язання за наявності "умислу" в діях платника податків, при тому, що приписи ПКУ до 01.01.2021 не визначали розміру штрафу за прострочення сплати грошового зобов`язання саме за наявності такого "умислу".

За викладених обставин, суд доходить висновку, що у спірному випадку контролюючий орган, застосовуючи до підприємства податковим повідомленням-рішенням від 24.12.2021 № штраф на підставі пункту 124.2 статті 124 ПКУ у розмірі 25% за "умисну" несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання за податковими деклараціями з ПДВ за липень, вересень та жовтень 2020 року зі строками сплати у 2020 році, діяв безпідставно, необґрунтовано, не врахувавши відсутності у положеннях ПКУ до 01.01.2021 збільшеного розміру штрафу за прострочення строку сплати грошового зобов`язання за наявності в діях платника податку саме "умислу".

На переконання суду, вірним в цьому випадку є застосування до платника податків податковим повідомленням-рішенням від 24.12.2021 № розміру штрафу на підставі пункту 124.1 статті 124 ПКУ за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання за податковими деклараціями за липень 2020 року у розмірі 5% від сплаченого боргу 380465,75 грн при затримці сплати до 30 календарних днів, за вересень 2020 року - 10% від сплаченого боргу 2074512,19 грн при затримці сплати більше 30 календарних днів та за жовтень 2020 року - 5% від сплаченого боргу в розмірі 287880,00 грн при затримці сплати до 30 календарних днів.

Суд зауважує, що до 01.01.2021 діяла стаття 126 ПКУ, яка визначала аналогічний склад податкового правопорушення, який визначає і пункт 124.1 статті 124 ПКУ після 01.01.2021, однак встановлювала вищий розмір штрафу в порівнянні з пунктом 124.1 статті 124 ПКУ.

Отже, зменшений розмір штрафу за порушення позивачем правил сплати грошового зобов`язання у 2020 році на підставі пункту 124.1 статті 124 ПКУ не є обтяжливим для платника та повністю узгоджується з положеннями пункту 11 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ.

Як наслідок, суд доходить висновку про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 24.12.2021 № в частині застосування до ПП ім. Зубковського штрафної (фінансової) санкції в розмірі 444845,98 грн.

В іншій частині податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 24.12.2021 №, а також податкове повідомлення-рішення від 30.07.2021 № повністю суд вважає такими, що прийняті контролюючим органом на підставі, у межах, у спосіб, визначені чинним законодавством України, та з дотримання норм ПКУ.

Таким чином, позовні вимоги ПП ім. Зубковського підлягають задоволенню частково.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, при частковому задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь ПП ім. Зубковського судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6672,69 грн.

Керуючись статтями 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства ім. Зубковського (с. Ярмаки, Миргородський район, Полтавська область, 37671, ідентифікаційний код 34583838) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код ВП 44057192) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 24.12.2021 № в частині застосування до Приватного підприємства ім. Зубковського штрафної (фінансової) санкції в розмірі 444845,98 грн (чотириста сорок чотири тисячі вісімсот сорок п`ять гривень дев`яносто вісім копійок).

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Приватного підприємства ім. Зубковського судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6672,69 грн (шість тисяч шістсот сімдесят дві гривні шістдесят дев`ять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 вересня 2022 року.

Суддя О.В. Гіглава