Справа № 160/9227/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2022 року Справа № 160/9227/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О., -
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
07 грудня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Металургійного відділу Криворізького південного об`єднаного управління обслуговування громадян №14 Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою та відповідними документами на призначення пенсії по досягнення пенсійного віку .
Відповідно до заяви для отримання пенсії ОСОБА_1 надав інспектору наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву про призначення/перерахунок пенсії №3767; паспорт або ГО-картка або Посвідка НОМЕР_1 ; анкету опитування; військовий квиток; диплом (свідоцтво, атестат) про навчання; довідки з ДПІ про облік як суб`єкт підприємницької діяльності; довідку про зміну назви організації; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою KM України від 12.08.93 №637; заяву про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк) 1 01.11.2021; трудову книжку; інші документи; довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р.
Строк подання 07.12.2021 р.
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 станом на 09.12.2021 року не зараховано в страховий стаж період: 1) з 02.07.1998 року по 30.12. 2016 року. Всього: 18 років, 5 місяців та 29 днів.
Позивач вважає означені дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 р. у справі №160/9227/22 відкрито провадження, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
07.09.2022 р. відповідачем на адресу суду подано відзив на позовну заяву від 29.07.2022 р, в тексті якого зазначено наступне.
07.12.2021 р. позивачем подано заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV). На момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 60 років 02 місяці 18 днів.
Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Розглянувши усі наявні документи та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, на момент звернення за призначенням пенсії загальний стаж позивача складає 26 років 04 місяці 28 днів (при необхідних 28 роках).
Рішенням про відмову в призначенні пенсії від 09.12.2021 р. за №30 орган Пенсійного фонду повідомив позивача про відсутність загального страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-ІV (позивач має 26 років 04 місяці 28 днів при необхідних 28 роках).

Щодо зарахування до загального страхового стажу, що дає право на вихід на пенсію за віком, періоду ведення підприємницької діяльності з 02.07.1998 р. по 30.12.2016 р. представник відповідача зазначає.

ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії надано Свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи №712 від 12.01.1998 р.

Серед пред`явлених документів позивачем також була надана довідка Державної Податкової Служби України ГУ ДПС у Дніпропетровській області №89988/6/04-36-76-01-17 від 30.11.2021 р., в якій зазначено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на податковому обліку з 02.07.1998, дата проведення державної реєстрації припинення - 30.12.2016.

Згідно інформаційних баз даних, ФОП ОСОБА_1 : з 02.07.1998 по 30.12.2016 застосовував загальну систему оподаткування, обліку та звітності.

В довідці вказана система оподаткування (загальна), та відсутня інформація про сплату податку.

Додатково, відділ забезпечення наповнення бюджету №4 Головного управління Пенсійного фонду України повідомив, що ФОП ОСОБА_1 перебував на обліку в органах Пенсійного фонду як фізична особа підприємець з 01.11.1993 року по теперішній час.

Згідно наданих звітів, розрахунків та платіжних доручень ФОП ОСОБА_1 перебував у період з січня 1999 року по липень 2005 (включно) на загальній системі оподаткування.

З жовтня 2005 року по березень 2007 в рахунок сплати страхових внесків надходили кошти від розмежування єдиного податку у розмірі 42 грн. щомісячно (42 % від ставки єдиного податку, сплаченого на рахунки органів Державного казначейства в сумі 100 грн). За період з жовтня 2005 року по грудень 2006 року платником здійснена доплата до мінімального страхового внеску.

З квітня 2007 року по квітень 2009 року та з червня 2009 року по травень 2010 року (включно) в рахунок сплати страхових внесків надходили кошти від розмежування фіксованого податку у розмірі 10 грн. (10 % від розмежування фіксованого податку, сплаченого на рахунки Державного казначейства в сумі 100 грн.)».

Відповідно до довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру

загальнообов`язкового соціального страхування Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) зараховано до страхового стажу лише ті періоди, за які сплачено страхові внески, а саме: з 01.01.1999 по 31.07.2005 (повних 06 років 05 місяців 26 днів); з 01.10.2005 по 31.12.2006 (повний 01 рік 03 місяці 00 днів); з 02.01.2008 по 29.02.2008 (тільки 00 років 00 місяців 02 дні); з 02.03.2008 по 31.03.2008 (тільки 00 років 00 місяців 01 день); з 02.04.2008 по 30.04.2008 (тільки 00 років 00 місяців 01 день); з 02.05.2008 по 30.04.2009 (тільки 00 років 00 місяців 12 днів); з 01.06.2009 по 31.05.2010 (тільки 00 років 00 місяців 11 днів).

Факт сплати позивачем внесків не в повному обсязі та несплати внесків взагалі також підтверджуються копіями звітів за 2008 - 2016 роки, які були подані суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 до Пенсійного фонду.

Так, за серпень вересень 2005 року, за 2007 рік, травень 2009 року та з червня 2010 року по 31 грудня 2016 року внески позивачем взагалі несплачувались, що підтверджується копіями звітів та відомостями з реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5), які кореспондуються між собою.

В свою чергу, у період з січня 2008 року по квітень 2009 року, та з червня 2009 року по травень 2010 року стаж враховано Пенсійним фондом України пропорційно до сплачених внесків.

Що стосується періоду ведення підприємницької діяльності з 02.07.1998 по 31.12.1998, з довідки ДПС України ГУ ДПС у Дніпропетровській області №89988/6/04-36-76-01-17 від 30.11.2021 вбачається, що позивач у цей час перебував на загальній системі оподаткування, яка у свою чергу передбачає обов`язкову сплату внесків від отриманого прибутку за відповідний період. Інформація та документальне підтвердження про сплату внесків - відсутня.

Додатково позивачем до позовної заяви надано копії квитанцій на підтвердження сплати внесків.

Отримання особою статусу суб`єкта підприємницької діяльності та перебування на загальній системі оподаткування не означає фактичного провадження особою підприємницької діяльності із застосуванням загальної або спрощеної системи оподаткування або факту сплати ним податків і зборів (обов`язкових платежів).

На підставі означенного вище, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.

09.09.2022 р. представником відповідача, на адресу суду, було подано відзив ідентичний за змістом відзиву від 07.09.2022 р.

Суд зазначає, що дана справа вирішується в межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом, копія якого міститься в матеріалах справи.

В матеріалах справи міститься трудова книжка ОСОБА_1 Серії НОМЕР_2 , якою визначено трудовий шлях останнього.

07.12.2021 р. позивачем подано заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV). На момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 60 років 02 місяці 18 днів.

Рішенням про відмову в призначенні пенсії від 09.12.2021 р. за №30 орган Пенсійного фонду повідомив позивача про відсутність загального страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-ІV (позивач має 26 років 04 місяці 28 днів при необхідних 28 роках).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії надано свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи №712 від 12.01.1998 р.

Серед пред`явлених документів позивачем також була надана довідка Державної Податкової Служби України ГУ ДПС у Дніпропетровській області №89988/6/04-36-76-01-17 від 30.11.2021 р., в якій зазначено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на податковому обліку з 02.07.1998 р., дата проведення державної реєстрації припинення - 30.12.2016 р.

ФОП ОСОБА_1 з 02.07.1998 р. по 30.12.2016 р. застосовував загальну систему оподаткування, обліку та звітності.

В довідці Державної Податкової Служби України ГУ ДПС у Дніпропетровській області №89988/6/04-36-76-01-17 від 30.11.2021 р., вказана система оподаткування (загальна), та відсутня інформація про сплату податку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно частин 1-3 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент звернення з заявою про призначення пенсії) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Законом України від 03.10.2017 року №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності 11.10.2017 року, розділ ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено п.3-1, згідно з яким до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із ст.26 цього Закону включаються періоди, зокрема ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (в редакції на момент звернення із заявою про призначення пенсії) періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Аналізуючи вище вказані нормативно-правові акти, суд зазначає, що положення частин 1-3 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п.3-1 розділу ХV Прикінцевих положень цього Закону та п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 не суперечать один одному. Як вбачається з аналізу текстів вище вказаних нормативних актів включаються періоди ведення підприємницької діяльності з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску), однак якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до наданих звітів, розрахунків та платіжних доручень ФОП ОСОБА_1 перебував у період з січня 1999 року по липень 2005 (включно) на загальній системі оподаткування.

З жовтня 2005 року по березень 2007 в рахунок сплати страхових внесків надходили кошти від розмежування єдиного податку у розмірі 42 грн. щомісячно (42 % від ставки єдиного податку, сплаченого на рахунки органів Державного казначейства в сумі 100 грн.). За період з жовтня 2005 року по грудень 2006 року платником здійснена доплата до мінімального страхового внеску.

З квітня 2007 року по квітень 2009 року та з червня 2009 року по травень 2010 року (включно) в рахунок сплати страхових внесків надходили кошти від розмежування фіксованого податку у розмірі 10 грн. (10 % від розмежування фіксованого податку, сплаченого на рахунки Державного казначейства в сумі 100 грн.).

Відповідно до довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) зараховано до страхового стажу позивача ті періоди, за які сплачено страхові внески, а саме: з 01.01.1999 по 31.07.2005 (повних 06 років 05 місяців 26 днів); з 01.10.2005 по 31.12.2006 (повний 01 рік 03 місяці 00 днів); з 02.01.2008 по 29.02.2008 (тільки 00 років 00 місяців 02 дні); з 02.03.2008 по 31.03.2008 (тільки 00 років 00 місяців 01 день); з 02.04.2008 по 30.04.2008 (тільки 00 років 00 місяців 01 день); з 02.05.2008 по 30.04.2009 (тільки 00 років 00 місяців 12 днів); з 01.06.2009 по 31.05.2010 (тільки 00 років 00 місяців 11 днів).

Факт сплати позивачем внесків не в повному обсязі та несплати внесків також підтверджуються копіями звітів за 2008 - 2016 роки, які були подані суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 до Пенсійного фонду.

Так, за серпень вересень 2005 року, за 2007 рік, травень 2009 року та з червня 2010 року по 31 грудня 2016 року внески позивачем взагалі не сплачувались, що підтверджується копіями звітів та відомостями з реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5), які кореспондуються між собою.

Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 02.06.2022 р. у справі № 580/3420/20 (адміністративне провадження № К/9901/29788/21), в тексті якої зазначено, що згідно пункту «б» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - № 1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що період з січня 2008 року по квітень 2009 року, та з червня 2009 року по травень 2010 року стаж враховано Пенсійним фондом України пропорційно до сплачених внесків, що підтверджується відповідним розрахунком, копія якого міститься в матеріалах справи.

Водночас, оскільки позивач перебував на загальній системі оподаткування, - остання передбачає обов`язкову сплату внесків від отриманого прибутку за відповідний період. Інформація та документальне підтвердження про сплату внесків, в матеріалах справи відсутня.

Додатково позивачем до позовної заяви надано копії квитанцій на підтвердження сплати внесків. Однак, суд зазначає, що квитанції підтверджують сплату внесків за період 1993 1997 років, що не є предметом спору в даній справі.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі означеного вище, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова