Справа № 500/3430/20
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/3430/20 пров. № А/857/9543/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року, головуючий суддя Осташ А.В., ухвалене о 11:51 год. у м. Тернополі, повний текст якого складено 16.05.2022 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ГУ ДПС у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 25.08.2020 року № на загальну суму боргу 2802,54 грн., з них: 1386,79 грн. штрафні санкції та 1415,75 грн. пеня за період з 20.07.2019 року по 29.05.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач здійснив в повному обсязі оплату єдиного внеску за 2019-2020 роки, що підтверджено квитанціями, а тому спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області № від 25.08.2020 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем здійснено коригування щоквартальних нарахувань, за наслідками якого скасовано нарахування, серед іншого, рішення про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 25.08.2020 №005184305 на загальну суму боргу 2802,54 грн, що є предметом адміністративного оскарження, а тому додатково скасовувати дане рішення в судовому порядку немає підстав.

Представник відповідача в судове засідання в режимі відеоконференції не з`явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ФОП ОСОБА_1 17.09.2020 року отримав рішення Теребовлянського управління ГУ ДПС у Тернопільській області від 25.08.2020 року №, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції на загальну суму 2802,54 грн. за період з 20.07.2019 року по 29.05.2020 року.

28.09.2020 року ФОП ОСОБА_1 подав первинну скаргу до ГУ ДФС в Тернопільській області на рішення Теребовлянського управління ГУ ДПС у Тернопільській області від 25.08.2020 року №, за результатами розгляду якої рішенням ГУ ДПС у Тернопільській області від 13.10.2020 року за №6/19-00-05-01-06/ НОМЕР_1 залишено скаргу без розгляду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 року у справі №500/740/21 визнано протиправними та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 12.09.2018 року № та від 17.01.2019 року №; зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області відобразити в облікових даних ОСОБА_1 сплату єдиного соціального внеску у 2014 році в сумі 5400,00 грн. з врахуванням сплати у 2015 році 5775,00 грн., у 2016 році 3845,00 грн., у 2017 році 8464,00 грн., у 2018 році 9870,00 грн. та у 2019 році 11088,00 грн.

27.09.2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до головного управління ДПС у Тернопільській області із заявами, в яких просив зменшити суми нарахувань по ФОП ОСОБА_1 по ЄСВ за четвертий квартал 2013 року та 2014 року, а також вислати усі рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату ЄСВ, прийняті за період з 29.05.2020 року по 14.09.2021 року (а.с. 213-215).

На вказані заяви відповідач надіслав позивачу відповіді від 27.10.2021 року, за змістом яких повідомило позивача, що згідно інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 по єдиному внеску для ФОП проведено зменшення нарахувань єдиного внеску на суму 2411,69 грн. на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 року №857/10980/21, а також повідомило, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 29.05.2020 року по 14.09.2021 року відсутні (а.с. 216, 217).

Вважаючи рішення відповідача № від 25.08.2020 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску в сумі 2802,54 грн. за період з 20.07.2019 року по 29.05.2020 року протиправним, позивач звернувся до адміністративного суду із вказаним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що спірне рішення відповідача від 25.08.2020 року № є скасованим, визнано нечинним чи відкликаним самим органом Державної податкової служби України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

У відповідності до підпунктів 60.1.1 60.1.5 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

При цьому, згідно із пунктом 60.4 статті 60 ПК України, у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

Підпунктом 2 пункту 3 розділу V Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 року №5 визначено, що у разі скасування у встановлених законом випадках не в межах процедури адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску після його вручення платнику податків у підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, вноситься рішення керівника (заступника керівника або уповноваженої особи) територіального органу ДПС або особи, яка виконує його обов`язки, про скасування податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, статус податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску змінюється на «Скасовано».

З матеріалів справи слідує, що позивач здійснив в повному обсязі сплату єдиного внеску за 2019-2020 роки, що підтверджено відповідними квитанціями в матеріалах справи.

Таким чином, вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів того, що спірне рішення відповідача від 25.08.2020 № є скасованим, визнано нечинним чи відкликаним самим органом Державної податкової служби України.

При цьому, як вірно зауважено судом попередньої інстанції, предметом даного спору є правомірність оскарженого рішення № від 25.08.2020 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску в сумі 2802,54 грн. за період з 20.07.2019 року по 29.05.2020 року, а не зобов`язання зменшення нарахування єдиного внеску згідно інтегрованої картки.

Таким чином, покликання апелянта у поданій апеляційній скарзі колегія суддів вважає безпідставними.

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Суд апеляційної інстанції також вказує, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито за сплатою судового збору Головним управлінням ДПС у Тернопільській області у в розмірі 1260,60 грн, хоча такий підлягав сплаті в розмірі 1261,20 грн..

Таким чином, сума недоплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі становить 60 коп., яку слід достягнути з апелянта.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у справі №500/3430/20 без змін.

Стягнути з Головного управління ДПС у Тернопільській області () недоплачений судовий збір в розмірі 60 (шістдесят) копійок за подання апеляційної скарги на рішення суду у справі №500/3430/20 за наступними реквізитами: «Отримувач - ГУК Львiв/Галицький р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 38008294; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача UA1013952; код класифікації доходів бюджету 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); призначення платежу *;101; код платника; судовий збір; № справи; Восьмий апеляційний адміністративний суд».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 15.09.2022 року.