Справа № 260/3736/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2022 року м. Ужгород№ 260/3736/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

сторони та учасники справи в судове засідання не з`явилися;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88008, ), де третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області (вул. П.Мирного, буд. 2 а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, де третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області було перераховано позивачу пенсію з 01.01.2018 відповідно до ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, Постанови КМУ № 704 та Постанови КМУ № 103 на підставі довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що перерахунок пенсії йому було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області з наступних сум грошового забезпечення: посадовий оклад; оклад за військове звання; процентна надбавка за вислугу років - 35 % та основний розмір пенсії - 50% грошового забезпечення. На підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/1344/21 від 03.06.2021р., яке набрало законної сили 05.07.2021р. Головним управлінням ПФУ в Закарпатській області здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 р. на підставі виданої довідки №ХР 11762 від 05.03.2019р., як при первинному призначенні. Відповідачем повідомлено позивача, що різниця пенсії за минулий час за період 01.04.2019 р. по 31.07.2021 р. в розмірі 111844, 61 грн. буде виплачена після надходження коштів до Державного бюджету. Позивач наголошує, що така відмова відповідача з підстав відсутності бюджетних асигнувань є недоречною та необґрунтованою, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету, відтак 09 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача щодо виплати йому нарахованої до виплати пенсії, однак не виплаченої на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/1344/21 03.06.2021 року різниці пенсії яка склала за період з 01.04.2019 року по 31.07.2021 року у сумі 111844,61 грн. 12.08.2021 року відповідач листом відмовив позивачеві у здійсненні такої виплати, оскільки орган Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету, та посилався на ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.116 Бюджетного кодексу України яким забороняється використання коштів ПФУ на цілі не передбачені цим Законом. Позивач вказує, що невиплата пенсії в повному розмірі з 01.04.2019 було здійснена відповідачем не у спосіб, передбачений Законом України №1058-1V, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним. Таким чином, не виплачуючи позивачу пенсію в повному розмірі за попередній період за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право останнього на її отримання. При цьому, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України. З огляду на викладене позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак надіслала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача.

Відповідач надіслав до суду відзив, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що в липні 2021 року органом ПФУ в добровільному порядку виконано судове рішення від 03.06.2021 року по справі №260/1344/21 та здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 року на підставі довідки №ХР 11762 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року. Внаслідок проведеного перерахунку, розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2021 р. становить 8 939,98 грн. Відповідач зазначає, що різницю в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.07.2021 року в сумі 111 844, 61 грн. обліковано органами Пенсійного фонду та буде виплачено після надходження коштів із Державного бюджету України, про що позивача було проінформовано листом від 22.07.2021 року. Так, відповідач наголошує, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача надіслала до суду відповідь на відзив, згідно якого не погоджується з позицію відповідача, викладеній у відзиві на позов та зазначає, що право особи на отримання пенсії , як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Третя особа надіслала до суду пояснення на позов, згідно якого вказала, що здійснює перерахунок коштів з рахунку розпорядника бюджетний коштів за його дорученням і не несе відповідальності за інші органи державної влади. Також третя особа просила розглядати справу за відсутності її представника.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Закарпатській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно з нормами Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 р. у справі №260/1344/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, премії) з 01.04.2019 року, на підставі Довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №ХР 11762. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.04.2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) га премії у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, статті 9 Закону №2011- XII та з врахуванням положень постанови №704, згідно оновленої Довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №ХР 11762, з урахуванням раніше виплачених сум.

В липні 2021 року відповідачем в добровільному порядку було виконано Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 р. у справі №260/1344/21 та здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 року на підставі довідки №ХР 11762 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року.

Внаслідок проведеного перерахунку, розмір пенсії позивача з 01.08.2021 р. становив 8 939,98 грн.

Як встановлено в ході розгляду справи по суті та не заперечується сторонами, різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.07.2021 року в сумі 111 844. 61 грн. облікована органами Пенсійного фонду, однак така не виплачена позивачеві.

Згідно листа за №0700-0307-8/28191 від 22.07.2021 р. відповідач повідомив позивача, що різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.07.2021 року в сумі 111 844. 61 грн. буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету України (а.с. 12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно ст. 23 та ст. 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Органи Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету, реалізуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 "Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсії за різними пенсійними програмами" у межах виділених асигнувань. При цьому, головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійний фонд України.

Отже, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджет ні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно з положеннями статті 116 Бюджетного кодексу України, порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002року № 8-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за № 442/6730; було чинним на час виникнення спірних відносин; далі Положення), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є органами ПФУ, підпорядкованими відповідно головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 та підпункту 2 пункту 2.2 розділу ІІ Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

Таким чином, Головне управління ПФУ в Закарпатській області як орган державної влади під час виконання рішення суду зобов`язане діяти лише в межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

При цьому, невиконання судового рішення Управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що фактичною підставою для звернення до суду в межах наявного спору слугує незгода позивача із бездіяльністю Головного управління в частині невиплати йому перерахованої пенсії в сумі 111 844, 61 грн. за період з 01.04.2019 року по 31.07.2021 року на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 р. у справі №260/1344/21.

З огляду на викладене можна дійти висновку, що позивач звернувся до суду з приводу неповного виконання судового рішення, на виконання якого боржник провів перерахунок його пенсії, проте не виплатив у повному обсязі належну суму заборгованості.

Однак, суд зауважує, що наявність у КАС України спеціальних норм, а саме: ст. 382, ст. 383 КАС України, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо, і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України.

З урахуванням наведеного, обраний позивачем в даній справі спосіб захисту - стягнення заборгованості з пенсійних виплат, яка виникла через неналежне, на його думку, виконання судового рішення, - є одним із способів виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 р. у справі №260/1344/21.

Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати останнє шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Таким чином, даний позов фактично направлений на контроль за виконанням іншого судового рішення та спрямований на спонукання відповідача вчинити дії, покладені на нього згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 р. у справі №260/1344/21.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України.

Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 року по справі №520/11829/17.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), де позивачем в якості третьої особи зазначено Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області (вул. П.Мирного, буд. 2 а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 12.09.2022 року.