Справа № 380/15419/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/15419/21 пров. № А/857/7261/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року (суддя Карп`як О.О., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №380/15419/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області,

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

встановив:

У вересні 2021 року позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС у Львівській області), в якому просив: 1) визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2167-58У від 11.02.2021 із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37788,74 грн; 2) судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду 15 вересня 2021 року заяву ФОП ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги ГУ ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2167-58У від 11.02.2021 до набрання судовим рішенням в справі №380/15419/21 законної сили.

Ухвалою цього ж суду від 28 березня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2167-58У від 11.02.2021 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській області на користь ФОП ОСОБА_1 908 грн. сплаченого судового збору.

З цим рішенням суду першої інстанції від 28 березня 2022 року не погодився відповідач ГУ ДПС у Львівській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому вважає рішення суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач) покликається на те, що якщо платником єдиного внеску не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Водночас вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. На думку відповідача, заборгованість позивача по сплаті єдиного соціального внеску на суму 37788,74 грн підтверджується даними зворотного боку облікової картки платника податків станом на 19.01.2021 року. Отже, ГУ ДПС у Львівській області вважає вимогу № Ф-2167-58У на суму 37788,74 грн. законною та обґрунтованою.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 28 березня 2022 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії В02 №082637 27.08.1999р. внесено запис №0001715 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно довідки Дирекції з експлуатації комплексу споруд центральних державних архівних установ України від 08.09.2021р. №8 ОСОБА_1 працює в Дирекції з експлуатації комплексу споруд центральних державних архівних установ України з 18 грудня 2012 року, на посаді завідувача відділу з експлуатації з 06.06.2017 (наказ про переведення від 06.06.2017 №77-к) по теперішній час (дата видачі довідки 08.09.2021р.) (а.с. 11).

Відповідно до даних облікової картки платника податків ФОП ОСОБА_1 сума недоїмки по сплаті єдиного внеску станом на 19.01.2021 року становить 37788,74 грн. (а.с. 82).

11.02.2021 Головним управління ДПС у Львівській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу № Ф-2167-58У про сплату боргу (недоїмки) в сумі 37788,74 грн. (а.с. 83).

Позивач, не погоджуючись із вказаною вимогою, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сплата єдиного внеску за спірний період за позивача здійснена роботодавцем, тому у позивача відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску. Отже, на думку суду першої інстанції, відповідачем безпідставно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2167-58У від 11.02.2021 року про сплату боргу у розмірі 37788,74 грн., яка не відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а також порушує право позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання такої вимоги протиправною та скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 2 статті 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

За приписами статті 3 Закону №2464-VI, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пункт перший частини другої статті 6 Закону №2464-VI передбачає, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Згідно з частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції, що необхідною умовою для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є здійснення такою особою підприємницької діяльності, при цьому, неотримання доходу від такої діяльності не дає підстав для звільнення від сплати єдиного внеску, оскільки абзац другий пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI імперативно передбачає обов`язок фізичної особи-підприємця, у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, а для платника, який обрав спрощену систему оподаткування нарахувати єдиний внесок на суми, що визначаються таким платником самостійно для себе. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №440/2149/19 виклав позицію, згідно якої особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Зазначена правова позиція в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вірно застосована судом першої інстанції, є релевантною до спірних правовідносин, а тому також враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивач є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник.

Відповідно до довідки Дирекції з експлуатації комплексу споруд центральних державних архівних установ України від 08.09.2021р. №8 ОСОБА_1 працює в Дирекції з експлуатації комплексу споруд центральних державних архівних установ України з 18 грудня 2012 року, на посаді завідувача відділу з експлуатації з 06.06.2017 (наказ про переведення від 06.06.2017 №77-к) по теперішній час (дата видачі довідки 08.09.2021р.).

Судова колегія зазначає, якщо особа є найманим працівником, вона вважається застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі, не меншому за мінімальний.

У межах даної справи судом встановлено, що протягом спірного періоду (2018-2021 роки) Дирекція з експлуатації комплексу споруд центральних державних архівних установ України сплачувала за позивача єдиний внесок, що підтверджується довідкою форми ОК-7 Індивідуальні відомості про застраховану особу (а.с. 17-19).

Водночас, судом першої інстанції вірно зазначено, що 06.02.2019 Головним управління ДФС у Львівській області було виставлено вимогу №Ф-2167-58У про сплату ФОП ОСОБА_1 боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 18276,72 грн., яка оскаржена позивачем в судовому порядку. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 по справі №1.380.2019.003164, залишеним в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2167-58 від 06.02.2019 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18276,72 грн.. Ухвалою Верховного Суду від 03.02.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Львівській області.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, 05.11.2019 органом податкової служби ФОП ОСОБА_1 виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2167-58 в сумі 26539,26 грн., яку позивачем оскаржено до суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 по справі №380/908/20, залишеним в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2020, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2167-58 від 05.11.2019 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26539,26 грн. Ухвалою Верховного Суду від 10.11.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

На переконання колегії суддів, оскільки позивач з 18 грудня 2012 року по даний час працює у Дирекції з експлуатації комплексу споруд центральних державних архівних установ України та у цей період роботодавець сплачував за нього єдиний внесок у розмірах, визначених законодавством, а доказів отримання ФОП ОСОБА_1 у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності окремо від доходів, отриманих за вказаним місцем праці, відповідачем не наведено, судом не встановлено, тому в позивача відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску.

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що враховуючи сплату єдиного внеску за спірний період роботодавцем за позивача, в останнього відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску, з огляду на що відповідачем безпідставно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2167-58У від 11.02.2021 року про сплату боргу у розмірі 37788,74 грн..

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року в адміністративній справі №380/15419/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин