Справа № 133/3681/21
Суддя: Пєтухова Н. О.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2022 Справа №133/3681/21

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Пєтухової Н.О.,

за участі секретаря судових засідань Гаврилюк О.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Сєчка В.Л.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови фахівця відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації серії ВМ 00000908 від 08.11.2021, по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про скасування постанови фахівця відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації від 08.11.2021, по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Позов обґрунтовує тим, що 08.11.2021 постановою серії ВМ №00000908 фахівця відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації Державної служби України з безпеки на транспорті Соколюка Л.М. притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, і накладено штраф у розмірі 51000,00 грн.. ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 06.11.2021 о 13 год. 06 хв. за адресою М-06 Київ-Чоп, км 54+285, зафіксовано транспортний засіб КАМАЗ 65201-011, днз НОМЕР_1 , і він, як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 33,4% (9,438 тон).

Позивач вказує, що постанова серії ВМ №00000908 від 08.11.2021 прийнята з порушенням діючого законодавства, є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до технічних характеристик, зазначених у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, повна вага автомобіля КАМАЗ 65201-011, днз НОМЕР_1 , становить 15350 кг. 06.11.2021 вказаний автомобіль КАМАЗ був завантажений в ПП «АК-Інвестбуд» м. Сквира Київської області асфальтобетонною сумішшю, вагою 23100 кг. Таким чином повна маса автомобіля під час руху становила 38450 кг (23100+15350).

Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%. Позивач пояснює, що рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. ОСОБА_1 здійснювалось перевезення насипом вантажу асфальтобетонної суміші, загальна вага автомобіля склала 38,450 тонн. Позивачем перевозився сипучий вантаж, який є рухомим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що в свою чергу, не дає можливості за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень. Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси ватажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України, атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію №02-84-08. Вказана методика не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі. Зазначене свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів відповідним видом вантажу, та про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів.

Враховуючи наведені докази та аргументи, позивач вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

У відзиві представник відповідача Лебєдєва Т.О. вказує, що з позовними вимогами не погоджується з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, яка полягає в наступному.

Стосовно доводів позивача про те, що він не допустив перевищення нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, відповідач вказує, що вимірювальним обладнанням автоматичного пункту проведено точне вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортного засобу КАМАЗ 65201-011, днз НОМЕР_1 , результатами якого встановлено, що відповідальною особою допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, а саме: перевищення навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 33.4% (9.428 тон).

Доводи позивача про те, що відповідність маси транспортного засобу нормативним параметрам, що визначені в пункті 22.5 ПДР України, підтверджена товарно-транспортною накладною - є необґрунтованими, оскільки відповідно до абзацу 27 глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним портом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 0.97 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 1568, товарно-транспортна накладна (у т.ч. видаткова накладна) не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту.

Представник відповідача вказує, що в контексті п. 22.5 ПДР перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі, не зважаючи на те, що вантаж був сипучим. Також пояснює, що механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком №1174, в якому відсутні посилання на методику визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади метрології.

ОСОБА_2 вважає необґрунтованими і доводи позивача про те, що у постанові про адміністративне правопорушення відсутній необхідний обсяг інформації, оскільки у постанові містяться всі дані, передбачені ст. 283 КУпАП. Крім того, подія та склад адміністративного правопорушення належним чином встановлені та підтверджуються наданими доказами.

Ухвалою суду від 22.12.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання з`явились позивач та його представник - адвокат Сєчко В.Л.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась про розгляд справи належним чином. У відзиві представник відповідача просила проводити розгляд справи у її відсутність, та відмовити у задоволенні вимог позову.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що відповідають змісту позову, а також посилався на те, що постанова складена неуповноваженою особою.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України, 08.11.2021 провідним фахівцем відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітии та цифровізації ОСОБА_3 установлено, що 06.11.2021 о 13 год. 06 хв., за адресою М-06 Київ-Чоп, км 54+285 зафіксовано транспортний засіб КАМАЗ 65201-011, днз НОМЕР_1 , відповідальна за транспортний засіб особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 33,4% (9,428 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51000,00 грн.

Вказане також підтверджується наданими до відзива матеріалами, а саме: копії фотофіксацій транспортного засобу КАМАЗ 65201-011, днз НОМЕР_1 , який 06.11.2021 о 13 год. 06 хв. на посту М-06, Київ-Чоп, км 54+285 перевищив вагові норми за параметром навантаження на здвоєні осі на 33,4% (9,428 тон).

Згідно видаткової накладної №РН-000019 від 06.11.2021, ФОП ОСОБА_1 замовив у постачальника ПП «АК-Інвестбуд» асфальтобетонну дрібнозернисту суміш.

Відповідно до Товарно-транспортної накладної №6/11 від 06.11.2021 на замовлення ФОП ОСОБА_1 вантажовідправник ПП «Ак-Інвестбуд» у пункті навантаження м. Сквира Київської області помістили асфальтобетонну суміш, масою 23,1 т, на автомобіль з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є власником спеціалізованого вантажного транспортного засобу КАМАЗ марки 65201-011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Також в ОСОБА_1 наявна посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно п. 4 цього Положення, основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон від 05.04.2001 № 2344-ІІІ), Закон України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон 30.06.1993 № 3353-XII), Закон України, "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 № 2862-IV(далі - Закон від 08.09.2005 № 2862-IV), Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879), Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України № 1306), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно зі ст. 5 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з ст. 33 Закону від 08.09.2005 № 2862-IV, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3 п. 2 Порядку № 879, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі), та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно п. 3 Правил № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 22.5 ПДР України № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т).

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Проаналізувавши наведені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними, а саме:

- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі;

- перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.

Оскільки ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III не було встановлено відповідальності за перевезення подільного вантажу з перевищення вагових або габаритних параметрів без дозволу, в наступному законодавцем були внесені відповідні зміни.

Так, за новою редакцією абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, яка почала діяти з 01.10.2021, законодавець відокремив відповідальність за перевищення ваги неподільного вантажу без відповідного дозволу та за перевищення ваги подільного вантажу, на перевезення якого раніше дозвіл не вимагався.

У цій справі позивач не заперечує обставин, а саме,- що відбувалось перевезення вантажу у вигляді асфальтобетонної суміші, яка за своїм характером є сипучою, тобто може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодження його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, заборонено.

Головна мета такої заборони - збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Унаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Відповідно вбачається, що чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу, у зв`язку з чим суд зазначає, що заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Водночас, варто відзначити, що за перевищення габаритно-вагових параметрів подільного вантажу, перевізник повинен нести відповідальність.

Законодавство не містить виключень або послаблень для перевезення подільних вантажів. Навпаки, порушення вагових обмежень, щодо подільних вантажів, взагалі не допускається, а тому законодавцем навіть не передбачено можливості видачу дозволу на участь у дорожньому русі.

При цьому, суд оцінює критично посилання позивача щодо специфіки вантажу, зокрема, того, що вантажем була асфальтобетонна суміш, яка має властивість пересипатись під час руху транспортного засобу, створюючи при цьому нерівномірне навантаження на осі, з наступних мотивів.

Так, наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 2014 року "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" (далі - Правила № 363) на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані.

Пунктами 8.20-8.21 Глави 8 Правил № 363 передбачено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню. Виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.

Згідно з п. 12.1, 12.5 Глави 12 Правил № 363, при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України. Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Тобто, обов`язок забезпечувати належного (рівномірне) розміщення вантажу покладається на водія, який перевозить такий вантаж. Нерівномірне розміщення вантажу у кузові автомобіля і як наслідок, перевищення встановлених вагових обмежень, є порушенням. Крім того, з метою врахування ймовірного зміщення у кузові автомобіля сипучого вантажу передбачені нормативно допустимі відхилення маси автомобіля, однак за результатом габаритно - вагового контролю транспортного засобу позивача встановлено їх недотримання. Тому факт перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм знайшов своє підтвердження за результатом дослідження обставин у справі, що й стало достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення норм п. 22.5 ПДР України та застосування на підставі ч. 2 т. 132-1 КУпАП штрафної санкції у розмірі 51000,00 грн.

Також, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, представник позивача зазначає, що зважування транспортного засобу здійснювалось за відсутності Методик, затверджених Мінекономрозвитку та спеціально уповноваженим центральним органом у сфері метрології.

Надаючи оцінку даним твердженням, суд зазначає наступне.

З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України (ст. 29 Закону України "Про дорожній рух").

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги", рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами,дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, на момент проведення габаритно-вагового контролю належного позивачу транспортного засобу, не була затверджена відповідна методика Мінекономрозвитку, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Але, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух", статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги", визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким і керувався відповідач.

Відсутність методичних рекомендацій для зважування сипучих вантажів, затверджених Мінекономрозвитку, сама по собі не може бути підставою для незастосування до позивача відповідальності, у зв`язку із порушенням ним законодавства про автомобільний транспорт, за умови підтвердження факту перевищення транспортним засобом вагових параметрів.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16.

Крім того, відповідачем до відзиву надано матеріали щодо відповідності вимірювального обладнання встановленим нормам.

Згідно сертифікату перевірки типу UA.TR.001 7б-20, виданого 17.06.2020 та чинного до 16.06.2030, прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM, відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 №94. Відповідно до сертифікату відповідності UA.TR.О0135239-20, виданого 19.06.2020 ДП «Укрметртестстандарт», прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM, відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу та застосовним вимогам Технічного регламенту. Для перевірки відповідності приладу таким вимогам,, були проведені випробування, викладені в 5.2 ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Загальні технічні вимоги та методи випробування», зокрема: випробування у русі згідно п.5.2.1.1; випробування для оцінення похибки під час випробування в русі згідно п. 5. вказане також підтверджується Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/5819, чинного до 07.10.2022.

Доводи позивача щодо сукупної маси вантажу та транспортного засобу суд до уваги не бере, оскільки видаткова накладна та товаро-транспортна накладна, про які було зазначено вище, не є належними доказами на підтвердження маси вантажу, що містився в кузові автомобіля під керуванням позивача. Так, вказані документи підтверджують факт придбання та фактичного отримання асфальтобетонної суміші позивачем, однак їх неждостатньо, щоб стверджувати, що автомобіль був навантажений тільки такою сумішшю із вагою 23,100 т.

Також, як вказав сам позивач, температура асфальтобетонної суміші є настільки значною, що унеможливлює після її навантаження на кузов вчиняти певні дії щодо її рівномірного розподілення.

У постанові, якою було накладено адміністративне стягнення на позивача, йдеться саме про перевищення навантаження на осі, а не фактичної маси автомобіля. З огляду на це - доводи щодо фактичної маси автомобіля є неспроможними.

Щодо складання постанови неуповноваженою на те особою, суд звертає увагу на те, що така обставина не була зазначена у позовній заяві, а була озвучена представником позивача тоді, коли розпочався розгляд справи по суті.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 229 КУпПА, органи, зокрема, автомобільного транспорту (до яких належить Державна служба України з безпеки на транспорті) розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням правил користування автомобільним транспортом, зокрема, порушення, що передбачені ч.2, 3 ст. 132-1 КупАП. При цьому посадові особи такого органу діють від його імені (у даному випадку - фахівець відділу Соколюк Л.М.), а отже доводи щодо складення постанови неуповноваженою особою суд відкидає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова серії ВМ №00000908 від 08.11.2021 є законною.

За приписами вимог п. 4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч. 1,2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України розподіл понесених судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови фахівця відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації серії ВМ 00000908 від 08.11.2021, по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 08.09.2022