Справа № 280/3382/22
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2022 року Справа № 280/3382/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
25 травня 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним призов позивача до Збройних Сил України, на підставі Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію», який був здійснений ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

зобов`язати уповноважену особу ВЧ НОМЕР_1 звільнити позивача з лав Збройних Сил України, з моменту набрання судовим рішенням законної сили, з виплатою всього належного грошового забезпечення, в тому числі надбавок, в залежності від характеру умов служби, на які позивач буде мати право на день звільнення.

Ухвалою суду від 30.05.2022 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його протиправно було призвано на військову службу по мобілізації, оскільки відповідно до абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи. Позивач зазначає, що його мати ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, а батько ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІІ групи. При цьому, позивач зазначає, що він не надавав згоду на призов на військову службу. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач 2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що 11.03.2022 позивача призвано на військову службу у Збройні Сили України. Зазначає, що станом на 11.03.2022 жодних медичних документів підтверджуючих наявність мати чи батька з числа осіб з інвалідністю позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 не надав. Вказує, що за результатом обстеження сімейного стану військовослужбовця було встановлено та підтверджено наявність батьків з інвалідністю. Але станом на 11.03.2022 за данні факти відповідачу 2 нічого відомо не було, у зв`язку з чим відповідач вважає, що діяв в межах своєї компетенції та жодним чином не порушив діюче законодавство України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 11.03.2022 ОСОБА_1 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу по мобілізації до Збройних Сил України та зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 .

Позивач вважаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято протиправне рішення про його призов на військову службу, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що за приписами статті 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон України №3543-XII) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цією ж статтею Закону України №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України», передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану.

Так, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що у ІНФОРМАЦІЯ_4 не було підстав для призову позивача на військову службу, в силу положень абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки його мати є особою з інвалідністю ІІ групи.

Разом з тим, суд вважає такі доводи позивача помилковими, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що фактично позивача призвано на військову службу по мобілізації 11.03.2022.

Стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому, суд звертає увагу на те, що станом на 11.03.2022 стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не містила такої підстави для звільнення від призову на військову службу, як те, що військовозобов`язаний має дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Лише 15.03.2022 Верховною Радою України ухвалено Закон України №2122-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми», яким внесено зміни зокрема до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Закон України №2122-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми» набув чинності 21.03.2022.

Тобто, лише з 21.03.2022 стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає норму відповідно до якої не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (абзац 11 частини 1 статті 23 Закону).

За таких обставин, доводи позивача щодо протиправності його призову на військову службу через дію положень абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є хибними, оскільки станом на 11.03.2022 таких положень зазначений Закон не містив.

Також, суд враховує, що позовна заява не містить доказів на підтвердження того, що станом на 11.03.2022 позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_4 у будь-який спосіб подавалась інформації та її документальне підтвердження стосовного, що його мати є особою з інвалідністю ІІ групи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій щодо призову позивача до Збройних Сил України, на підставі Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію», який був здійснений ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стосовно позовних вимог про зобов`язання уповноважену особу ВЧ НОМЕР_1 звільнити позивача з лав Збройних Сил України, суд зазначає таке.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі Закон №2232-XII).

Підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Суд зазначає, що пункт 2 частини четвертої статті 26 доповнено підпунктом «г» згідно із Законом №2122-IX від 15.03.2022, який набув чинності з 21.03.2022.

Тобто, з 21.03.2022 підставою для звільнення військовослужбовця зі служби у період воєнного часу є зокрема наявність у такого військовослужбовця дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови, що військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу.

Як встановлено з матеріалів справи, зокрема з Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 15.06.2022 №200, що складений комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати позивача ОСОБА_2 має статус особи з інвалідністю ІІ групи, батько позивача ОСОБА_4 особи з інвалідністю ІІІ групи.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, оскільки мати позивача є особою з інвалідністю ІІ групи.

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що позивач не висловлює бажання продовжувати військову службу, про що зокрема свідчить і звернення до суду з даною позовною заявою, щоб могло бути підставою для не застосування приписів підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 при звільненні позивача виплатити все належне грошового забезпечення, в тому числі надбавки, в залежності від характеру умов служби, на які позивач буде мати право на день звільнення, то суд у задоволенні таких позовних вимог відмовляє як передчасних.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Тобто, відповідач 1 під час звільнення позивача з військової служби зобов`язаний буде провести виплату позивачу усього належного забезпечення в силу вимог чинного законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача вчинити ті дії, які він і так зобов`язаний буде вчинити в силу Закону.

На даний час у суду відсутні підстави вважати, що позивачу не буде виплачене належне грошове забезпечення при звільненні, а тому заявлені позовні вимоги є передчасними.

В свою чергу, позивач не буде позбавлений можливості звернутися до суду з позовом, у разі якщо вважатиме, що його права при звільненні будуть порушені, а грошове забезпечення виплачене не у повному обсязі.

Також, суд не вбачає підстав для встановлення способу виконання рішення суду шляхом проведення звільнення позивача з моменту набрання судовим рішенням законної сили, оскільки із набранням рішенням законної сили встановлюється безальтернативний обов`язок учасників справи виконати вимоги такого рішення.

Проте, відповідач не має бути позбавлений права та можливості прийняти рішення про звільнення позивача і до набрання рішенням законної сили, у разі якщо з ним погоджується та не планує оскаржувати.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оскільки відповідачем не доведено правомірності не звільнення позивача з військової служби, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

З урахуванням того, що позивачем судовий збір не сплачувався, питання про його відшкодування на користь позивача не вирішується.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст.2, 9, 139, 241-243, 254-262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за абзацом 6 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова