Справа № 380/25885/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/25885/21 пров. № А/857/11236/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції Кузан Р.І.,

час ухвалення рішення 24.06.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення 24.06.2022 року,

в с т а н о в и в :

Головне управління ДПС у Львівській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на адресу ОСОБА_1 надіслано податкову вимогу від 14.09.2018 року № 99324-17 на суму 2 822,40 грн, яка складалась із суми податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченими фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості /18010300/ в сумі 2103,60 грн та суми податкового боргу по земельному податку /18010700/ в сумі 718,80 грн (копія податкової вимоги № 99324-17 від 14.09.2018 року). У 2019 році дійсно ОСОБА_1 28.08.2019 року сплачено суму податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченими фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості /18010300/ і станом на 31.08.2019 і згідно інтегрованої картки платника податків по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, обліковується переплата. Водночас, судом першої інстанції не враховано, що по земельному податку за 2019 рік обліковувався податковий борг в сумі 718,80 грн., який не погашений і станом на час подання позовної заяви - 16.12.2021 року. Відтак, враховуючи вищенаведені обставини справи, а саме факт існування податкового боргу по земельному податку в сумі 718,80 грн, коли по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченими фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, існувала переплата, податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до інформації, наданої відділом адресно-довідкової роботи Головного управління ДМС України у Львівській області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою про суму податкового боргу платника податків від 18.10.2021 податковий борг ОСОБА_1 станом на 12.10.2021 становить 7315,27 грн та в межах заявлених позовних вимог складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками житлової нерухомості у розмірі 7315,27 грн, який виник на підставі:

- податкового повідомлення-рішення №0-1329 від 07.05.2020 на суму 7315,27 грн;

Відповідачу направлялась податкова вимога форми «Ф» №99324-17 від 14.09.2018.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до підп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За змістом п.41.2 ст.41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Відповідно до п.41.1 цієї статті, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно з підп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підп.14.1.156 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з підп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Як слідує з довідки про суму податкового боргу платника податків від 18.10.2021 податковий борг відповідача становить 7315,27 грн.

На підставі долучених до позову документів суд встановив, що податкова заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками житлової нерухомості в сумі 7315,27 грн виникла на підставі податкового повідомлення рішення №0-1329 від 07.05.2020.

Відповідачем не надано суду доказів оскарження та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку.

Відтак, сума грошових зобов`язань відповідача є узгодженою та у встановлені законом строки не сплачена, тобто визнається сумою податкового боргу у відповідності до підп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України. Доказів протилежного станом на момент розгляду справи суду не надано.

Згідно з п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.57.2 ст. 57 Податкового кодексу України, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган, у відповідності до вимог п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України у разі, коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Тобто, податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів. При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

Позивачем долучено до позовної заяви копію податкової вимоги форми «Ф» №99324-17 від 14.09.2018 на суму 2822,40 грн.

З долученого відповідачем пояснення разом з копією квитанції документів суд встановив, що ОСОБА_1 , 27.08.2019 сплачено до бюджету податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 3117,54 грн.

Згідно з п.п. 60.1.1 п.60.1 та п.60.2 ст. 60 Податкового кодексу України податкова вимога вважається відкликаною у разі, коли сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів суд дійшов висновку, що визначена в податковій вимозі №99324-17 від 14.09.2018 сума податкового боргу погашена відповідачем в повному обсязі. Доказів протилежного позивачем суду не надано.

Крім цього, позивачем не надано суду доказів того, що податковий борг відповідача після надіслання податкової вимоги №99324-17 від 14.09.2018 та до винесення податкового повідомлення-рішення №0-1329 від 07.05.2020 збільшився та не був погашений в повному обсязі. Тобто, позивачем не доведено дійсності податкової вимоги №99324-17 від 14.09.2018.

В той же час, заявлена до стягнення сума податкового боргу в розмірі 7315,27 грн виникла виключно на підставі податкового повідомлення-рішення №0-1329 від 07.05.2020, що свідчить про виникнення податкового боргу в травні 2020 року.

Згідно з п.п.95.1, 95.2 ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до п.87.11 ст.87 Податкового кодексу України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Позивачем не надано доказів надіслання відповідачу нової податкової вимоги про сплату податкового боргу в сумі 7315,27 грн, відтак не доведено наявності на момент звернення до суду права на стягнення податкового боргу з відповідача за рішенням суду.

Покликання податкового органу на те, що за ОСОБА_1 в 2018 році рахувався борг по земельному податку /18010700/ в сумі 718,80 грн. колегія суддів не бере до уваги оскільки в даному випадку позивач звертається до суду про стягнення податкового боргу, що виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0-1329 від 07.05.2020, яке стосувалося виключно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченими фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості /18010300/, який повністю сплачений відповідачем, що не заперечується самим позивачем.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі № 380/25885/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 14 вересня 2022 року.