Справа № 807/1587/16
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року

м. Київ

справа №807/1587/16

адміністративне провадження № К/9901/11063/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Жука А.В., Білак М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 807/1587/16

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2019 року (головуючий суддя - Шинкар Т.І., судді: Пліш М.А., Глушко І.В.),

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУНП в Закарпатській області, відповідач), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови включити до вислуги років позивача для призначення пенсії стаж праці в органах держаної влади з 01 серпня по 19 листопада 1991 року в Тячівському районному фінансовому відділі Тячівської районної державної адміністрації та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року в контрольно-ревізійному відділі у Тячівському районі контрольно-ревізійного управління Закарпатської області;

- зобов`язати відповідача зарахувати до вислуги років позивача для призначення пенсії указаний стаж праці.

2. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що при зверненні до відповідача із проханням зарахувати до його вислуги років стаж роботи в державних органах з 01 серпня по 19 листопада 1991 року та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року (спірний період), відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII), отримав відмову через те, що стаж роботи на посадах на яких він працював, і які просить зарахувати не передбачені переліком посад визначених у наказі МВС України від 22 листопада 1993 року №748 «Про заходи щодо виконання Постанови КМУ від 19 вересня 1993 року» (який діяв на момент прийняття позивача на службу в органи внутрішніх справ). Вважаючи указану відмову протиправною, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

3. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано відповідача зарахувати до вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 стаж роботи у спірний період.

4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи контрольно-ревізійної служби, Державної фінансової інспекції України, її територіальних органів є державними службовцями і мають право на призначення пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон № 3723-XII чинний на час виникнення спірних правовідносин), водночас, зазначеним законом не встановлено вичерпного переліку посад, які відносяться до посад державних службовців та яким призначається пенсія на умовах цієї статті. При цьому зауважив, що реалізація зазначеної гарантій не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад.

5. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу ГУНП в Закарпатській області задоволено, скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року та відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову.

6. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що для включення до вислуги років часу перебування позивача на посадах ревізора - інспектора ІІ категорії та старшого контролера - ревізора, відповідно до положення статті 17 Закону № 2262-ХІІ, необхідно наявність направлення, перехід особи на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу та затвердження переліку відповідних посад, зокрема, Міністерством внутрішніх справ України.

7. Апеляційний суд зауважив, що оскільки з матеріалів справи та даних особової справи установлено, що відсутнє направлення та перехід позивача на службу на посади начальницького складу (адже позивач був призначений на посаду рядового складу), то відмова відповідача включити час роботи в державних органах у зв`язку з переходом на службу в органи внутрішніх справ є такою, що відповідає нормам чинного законодавства.

8. Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року у справі №807/1587/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

9. Верховний Суд дійшов висновку, що неналежне повідомлення учасників про розгляд справи, відсутність відомостей про вручення судової повістки позивачу та його представнику, висловлене скаржником бажання взяти участь у розгляді справи свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, та є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.

10. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 25 березня 2019 року апеляційну скаргу ГУНП в Закарпатській області задовольнив, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив.

11. Апеляційний суд зауважив, що за своєю правовою суттю та призначенням вислуга років поліцейського (працівника органів внутрішніх справ) суттєво відрізняється від стажу роботи державного службовця, що базується на положеннях Закону №3723-XII, це зумовлено умовами праці, характером службових завдань, обсягом вимог тощо. Підстави для призначення пенсії державним службовцям і особам, яким такі пенсії призначаються за Законом № 2262-ХІІ, є різними.

12. Апеляційний суд вказав, що по-перше, ОСОБА_1 не переходив з державної служби на службу в органи внутрішніх справ, по-друге, не має направлення на службу в органи внутрішніх справ. Крім того, посади які займав позивач у спірний період, і, стаж роботи на яких просить зарахувати для призначення пенсії, не зазначені у Переліку посад працівників апарату Кабінету Міністрів Республіки Крим, облдержадміністрацій, держадміністрацій міста Києва і міста Севастополя, районних держадміністрацій, у разі переходу з яких на службу в органи внутрішніх справ, зараховується час роботи в державних органах для призначення пенсії (додаток №15) до наказу МВС України №748 від 22 листопада 1993 року (далі - Перелік посад, затверджений Наказом № 748).

13. За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для зарахування позивачу до вислуги років для призначення пенсії періодів роботи з 01 серпня по 19 листопада 1991 року в Тячівському райфінвідділі та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року в КРВ у Тячівському районі КРУ Закарпатської області.

ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

14. Не погодившись з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2019 року, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати вказане судове рішення та направити цю справу на новий розгляд до вказаного апеляційного суду.

15. В обґрунтування касаційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції постановлене з порушенням норм процесуального права, зокрема, розгляд і вирішення даної справи відбулося неповноважним складом суду, крім того, розгляд справи здійснено за відсутності учасника процесу без урахування його клопотання про відкладення розгляду справи.

16. На думку скаржника такі порушення норм процесуального права означають, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним та відповідно до пункту першого частини третьої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України у редакції чинній після 15.12.2017) є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

17. Ухвалою від 20 травня 2019 року Верховний Суд (суддя-доповідач Гриців М.І.) відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

18. Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. В обґрунтування поданих заперечень ГУНП в Закарпатській області погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 про включення (спірних періодів державної служби) до вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-XII.

19. 20 червня 2019 року у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І., що унеможливлює його участь у розгляді справи, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад колегії суддів: ОСОБА_3 (головуючий суддя), Єзеров А.А. , Чиркін С.М.

20. 27 квітня 2020 року у зав`язку із звільненням ОСОБА_3 з посади судді, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та за його наслідками визначено склад колегії суддів: Мороз Л.Л. (головуючий суддя), Бучик А.Ю. , Рибачук А.І.

21. У зв`язку з постановленням Верховним Судом 31 серпня 2022 року ухвали про відведення судді-доповідача Мороз Л.Л. та суддів Бучик А.Ю., Рибачука А.І. від розгляду цієї справи, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено новий склад колегії суддів: Соколов В.М. (головуючий суддя), Жук А.В. , Білак М.В.

22. Ухвалою від 00 вересня 2022 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами на підставі пункту 1 частини першої статті 345 КАС України.

IV. Установлені судами попередніх інстанцій обставини

23. З 01 серпня по 19 листопада 1991 року позивач працював на посаді ревізора-інспектора Тячівського районного фінансового відділу Тячівської районної державної адміністрації (далі - Тячівська РДА).

24. З 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року - працював на посаді старшого контролера-ревізора контрольно-ревізійного відділу в Тячівському районі контрольно-ревізійного управління у Закарпатській області.

25. З 22 квітня 2002 року по 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в УМВС України в Закарпатській області, а з 07 листопада 2015 року - в ГУ НП в Закарпатській області, на посаді начальника відділу Тячівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області.

26. 20 липня 2016 року позивач звернувся до начальника Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Закарпатській області із заявою щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії, як особі на яку поширюється дія Закону № 2262-XII періоди роботи з 01 серпня по 19 листопада 1991 року в Тячівському районному фінансовому відділі Тячівської РДА та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року в КРВ у Тячівському районі КРУ Закарпатської області.

27. Звертаючись до відповідача із заявою про зарахування до вислуги років для призначення пенсії спірного стажу, позивач посилався на пункт «и» частини першої статті 17 Закону № 2262-XII та абзац 12 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393.

28. Листом ГУ НП у Закарпатській області від 10 серпня 2016 року №Ф-134/106/2-2016 позивача повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки. Відповідного направлення на службу в органи внутрішніх справ в матеріалах особової справи заявника не встановлено. Крім того, посади ревізора-інспектора ІІ категорії по бюджету Тячівського райфінвідділу, старшого контролера-ревізора, провідного контролера-ревізора контрольно-ревізійного управління в Закарпатській області Державної контрольно-ревізійної служби України, на який працював заявник до прийому на службу в органи внутрішніх справ, не передбачені Переліком, затвердженим Наказом МВС України від 22 листопада 1993 року №748 (який діяв на момент прийняття позивача на службу в органи внутрішніх справ). Таким чином, відсутні підстави для зарахування вказаних періодів роботи в державних органах до вислуги років для призначення пенсії. Також роз`яснено, що зазначені періоди роботи не підлягають зарахуванню і до стажу служби в поліції, що дає право поліцейському на надбавку за вислугу років.

29. Вважаючи вказану відмову неправомірною, позивач звернувся із позовом до суду.

V. Нормативне регулювання

30. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

31. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

32. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

33. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.

34. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

35. Відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітень 1992 року № 2262-XII.

36. Статтею 1 Закону № 2262-XII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

37. Статтею 17 Закону № 2262-XII встановлено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики.

38. Відповідно до статті 171 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

39. Абзацом 12 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Постанова № 393) передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки.

VІ. Позиція Верховного Суду

40. Відповідно до статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

41. Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстав для висновку, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи внутрішніх справ, на посади офіцерського та начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки;

42. Крім того, додатковою умовою для зарахування часу роботи в державних органах до вислуги років постановою Уряду від 17 липня 1992 року № 393 зазначено перехід на військову службу в органи внутрішніх справ за направленням відповідних органів.

43. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач не заперечує, що час роботи позивача на займаних посадах відноситься до часу роботи в державних органах, проте свою відмову, мотивує тим, що в матеріалах особової справи позивача відсутнє відповідне направлення, а також, що зазначені позивачем посади відсутні у Переліку посад, роботи на яких, у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ, зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, який затверджено Наказом МВС України від 23 листопада 1993 року №748 (який діяв на момент прийняття позивача на службу в органи внутрішніх справ).

44. За висновком суду першої інстанції відсутність затвердженого переліку посад, як підстави для відмови у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії часу попередньої роботи позивача в державних органах, не може залежати від невиконання державними органами покладених на них обов`язків з реалізації такої гарантії.

45. Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору дійшов протилежного висновку та не знайшов підстав до задоволення позову, вказавши що, на запит суду відповідачем надіслано Перелік посад, затверджений Наказом № 748, в якому посади, які обіймав позивач у спірні періоди, відсутні.

46. Водночас виходячи зі змісту статті 17 Закону № 2262-ХІІ зарахування часу роботи в державних органах проводиться не усім особам, які перейшли на службу в органи внутрішніх справ, а лише тим, які перейшли на службу на чітко визначені центральним органом влади посади за відповідним Переліком.

47. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що після звільнення з посади ревізора-інспектора ІІ категорії по бюджету Тячівського райфінвідділу позивач тимчасово не працював, а в подальшому проходив службу в Українській армії. Після звільнення з посади старшого контролера-ревізора КРВ у Тячівському районі був зарахований курсантом Житомирського училища професійної підготовки працівників міліції УМВС України в Житомирській області.

48. Наведене зумовило висновок суду апеляційної інстанції про те, що перехід з державної служби на службу в органи внутрішніх справ в даному випадку відсутній. Враховано цим судом й те, що позивач не заперечує позивач й факту відсутності відповідного направлення на службу в органи внутрішніх справ.

49. Тож з огляду на викладене, та ураховуючи, що посади які займав позивач у спірний період і які просить зарахувати для призначення пенсії не зазначені у Переліку посад, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зарахування позивачу до вислуги років для призначення пенсії періодів роботи з 01 серпня по 19 листопада 1991 року в Тячівському райфінвідділі Тячівської РДА та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року в КРВ у Тячівському районі КРУ Закарпатської області.

50. Тут варто зазначити, що судове рішення є результатом повного і всебічного з`ясування обставин адміністративної справи (стаття 244 КАС України) та ретельної оцінки наданих сторонами й витребуваних судом доказів на тлі правильного застосування норм матеріального і процесуального права (стаття 242 КАС України). Від зміни цих елементів, відповідно, може змінюватися й кінцевий результат судового рішення в адміністративній справі.

51. Отже, витребувавши всі необхідні матеріали, які мають стосунок до предмета доказування, вичерпно й ретельно вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції не встановив обставин, які б надавали позивачу право на зарахування періоду роботи, про який він просить, до вислуги років.

52. Висновки суду апеляційної інстанції є результатом оцінки наявних у його розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із ними, оскільки така оцінка судом здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.

53. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції, та вважає, що суд першої інстанції помилково вказав на відсутність переліку посад уважаючи, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати Закон України «Про державну службу» №3723-XII, адже підстави призначення пенсії державним службовцям і особам, яким такі пенсії призначаються за Законом № 2262-ХІІ, є різними. Водночас, позивач просив включити вислугу років для призначення пенсії, посилаючись саме на положення статті 17 Закону № 2262-ХІІ, а не статті 37 Закону №3723-XII.

54. Проаналізувавши зміст касаційної скарги колегією суддів установлено, що її доводи зводяться переважно до порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме - розгляд справи за відсутності учасника процесу за наявності поважних причин неявки та клопотання про відкладення розгляду справи. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

55. Адміністративну справу за апеляційною скаргою ГУ НП в Закарпатській області призначено до апеляційного розгляду на 4 березня 2019 року.

56. За клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено на 18 березня 2019 року.

57. Вдруге розгляд справи за клопотанням представника позивача також відкладено на 25 березня 2019 року.

58. 25 березня 2019 року апеляційний суд, встановивши безпідставність наведених представником позивача причин для відкладення розгляду справи, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника позивача і продовжив розгляд справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання.

59. Безумовними підставами для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд є випадки, якщо: справу розглянуто за відсутності будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, тобто без виклику чи повідомлення або з викликом чи повідомленням, які були зроблені з порушенням вимог глави 7 розділу I КАС України, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України).

60. Таким чином суд забезпечив та зробив все можливе, щоб позивач (представник) міг взяти участь у судовому процесі, двічі відкладав розгляд справи, а клопотання про відкладення розгляду справи свідчать про належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, а тому немає обов`язкових, визначених КАС України підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд.

61. Окрім того, не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

62. Що стосується доводів касаційної скарги про те, що розгляд і вирішення даної справи відбулося неповноважним складом суду, оскільки справу передано на розгляд іншого судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ, Суд зазначає наступне.

63. Перевіривши наявні у справі матеріали, які слугували підставою для перерозподілу цієї справи на іншого суддю (розпорядження керівника апарату суду від 29 січня 2019 року про призначення повторно автоматизованого розподілу, витяг з протоколу) колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які б слугували обов`язковою підставою для скасування судового рішення апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд, а доводи скаржника не знайшли об`єктивного підтвердження в ході касаційного розгляду.

64. Отже, переглянувши судове рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права.

65. При цьому порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які б вплинули, або змінили цю оцінку, Судом в цій справі не встановлено. Наведені позивачем у касаційній скарзі посилання щодо порушення норм процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.

66. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

67. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

68. За таких обставин, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

69. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 807/1587/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов А.В. Жук М.В. Білак