Справа № 200/11814/20-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року справа №200/11814/20-а

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі №200/11814/20-а (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

-визнати незаконним та скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 30 жовтня 2020 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2;

-зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 04 серпня 1983 року по 21 вересня 1986 року на посаді «машиніста скло формуючої машини» в Костянтинівському заводі скловиробів. з 21 лютого 1991 року по 19 жовтня 1992 року на посаді лаборанта хіманалізу та з 01 квітня 2012 року по 15 травня 2012 року на посаді «завантажувача-вивантажувача» цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному заводі, до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1978 року по 01 липня 1982 року в Костянтинівському індустріальному технікумі та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) відповідно до заяви від 18 березня 2020 року.

В обґрунтування позову зазначила, що на час звернення за призначенням пенсії досягла пенсійного віку, мала достатній страховий стаж та пільговий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, тому має право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням відповідача від 30.10.2020 року в призначенні пенсії відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням позивачем пенсійного віку 60 років.

Вважає, таке рішення відповідача протиправним та таким, що не відповідає правовій позиції, викладеній в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1р/2020.

Наданими позивачем документами: трудовою книжкою, уточнюючими довідками, дипломом та іншими, підтверджується пільговий характер роботи позивача за спірні періоди ї трудової діяльності.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 30 жовтня 2020 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи з 04 серпня 1983 року по 21 вересня 1986 року на посаді «машиніста скло формуючої машини» в Костянтинівському заводі скловиробів. з 21 лютого 1991 року по 19 жовтня 1992 року на посаді лаборанта хіманалізу та з 01 квітня 2012 року по 15 травня 2012 року на посаді «завантажувача-вивантажувача» цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному заводі, до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1978 року по 01 липня 1982 року в Костянтинівському індустріальному технікумі та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) відповідно до заяви від 18 березня 2020 року.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги .

Оскільки Закон №1058 та Закон №2148 є чинним, їх положення не визнано неконституційним, тому рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №14-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017 року.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058 позивач набуде після досягнення 60 років.

Спірний період роботи позивача не може бути зарахований до пільгового стажу позивача, оскільки в уточнюючих довідках невірно визначені розділ, до якого відноситься професія та виконувана робота на пільгових умовах, а також код професії. Період навчання також не враховується до страхового стажу позивача, оскільки в довідці ім`я позивача зазначено по іншому, ніж в паспорті.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Позивач, ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася з заявою від 09 квітня 2020 року до Костянтинівсько- Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 статті 1 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " та пункту «б» статті ІЗ Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) (Список №2).

Вік позивача на час звернення з заявою про призначення пільгової пенсії становив 57 років.

17 квітня 2020 року Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " та пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2 в зв`язку з тим, що позивач не досягла пенсійного віку 58 років. Також в цьому рішенні пенсійного органу зазначено про зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 04 серпня 1983 року по 21 вересня 1986 року, з 21 лютого 1991 року по 19 жовтня 1992 року, з 01 квітня 2012 року по 15 травня 2012 року (а.с.33-34).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року по справі 200/4741/20-а, яке набрало законної сили 30.07.2020 року, визнано протиправним та скасовано рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17.04.2020 про відмову в призначенні пільгової пенсії. Зобов`язано Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1 14 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, із врахуванням висновків суду в даній справі.

На виконання судового рішення Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області 30 жовтня 2020 року прийнято рішення №194 про відмову в призначенні пенсії за віком (а.с.6-9)

В обґрунтування цього рішення пенсійний орган послався на відсутність у позивача відповідного пільгового стажу за Списком №2, оскільки періоди її трудової діяльності з 04 серпня 1983 року по 21 вересня 1986 року, з 21 лютого 1991 року по 19 жовтня 1992 року, з 01 квітня 2012 року по 15 травня 2012 року не можуть бути зараховані до пільгового стажу в зв`язку з невірним визначенням в уточнюючих довідках розділу Списку №2 та коду професії. До страхового стажу ОСОБА_1 не зарахований період навчання з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року в зв`язку з неспівпаданням ім`я позивача в довідці з даними її паспорту.

Крім того, в рішенні зазначено, що позивач не досягла пенсійного віку 60 років.

Як свідчать записи трудової книжки позивача вона працювала (а.с.10-15):

-з 04.08.1983 року по 21.09.1986 року на Костянтинівському заводі скловиробів ім.13 розстріляних робітників на посаді машиніста склоформуючих машин цеху виробництва тарного посуду;

-з 21.02.1991 року по 19.10.1992 року на Костянтинівському хімічному заводі на посаді лаборанта хіманалізу лабораторної служби повітря;

-з 01.04.2012 року по 15.05.2012 року на Костянтинівському хімічному заводі на посаді завантажувача-вивантажувача відділення вогнегасного порошку цеху фасування мінеральних добрив та кислот.

Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №4 від 24.01.2012 року підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 04.08.1983 року по 21.09.1986 року працювала повний робочий день на Костянтинівському заводі скловиробів ім.13 розстріляних робітників на посаді машиніста склоформуючих машин цеху виробництва тарного посуду, що передбачено Списком №2, затвердженим постановою КМ СРСР №1173 від 22.08.1956 року (розділ ХУІІІ, пункт 1а, код 2190100а-16049), стаж складає 03 роки 01 місяць 17 днів (а.с.22)

Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №25/13 від 30.03.2020 року підтверджено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день на Костянтинівському хімічному заводі з 21.02.1991 року по 19.10.1992 року на посаді лаборанта хіманалізу лабораторної служби повітря, що передбачено Списком №2, затвердженого постановою КМ СРСР №10 від 26.01.1991 року ( розділ Х, п/р А, п.2 шифр 2110А020), стаж складає 01 рік 07 місяців 28 днів; -з 01.04.2012 року по 15.05.2012 року на посаді завантажувача-вивантажувача відділення вогнегасного порошку цеху фасування мінеральних добрив та кислот, що передбачено Списком №2, затвердженим постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року (розділ Х, п/р А, п.2 шифр 2110А020), стаж складає 00 років 01 місяць 14 днів (а.с.21)

Також в трудовій книжці ОСОБА_1 наявний запис №4, відповідно до якого позивач з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року навчалася в Костянтинівському індустріальному технікумі, диплом НОМЕР_1 (а.с.11) Зазначене також підтверджує диплом (а.с.18)

Відповідно до довідки №8 від 19.02.2020 року (а.с.19), виданій ОСОБА_2 (дівоче прізвище позивача), вона навчалася в Костянтинівському індустріальному технікумі на денному відділенні за спеціальністю «технологія скла та виробів з нього» з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивач на час звернення з заявою про призначення пенсії досягла пенсійного віку 57 років, має необхідний страховий та пільговий стаж, тому має право на призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними 50 років по 31 березня 1965 року включно.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

У зазначеному рішенні Верховного Суду визначено ознаки типової справи, а саме:

а) позивач особа, яка звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

-на момент звернення досягла: чоловіки 55 років, жінки 50 років;

-набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

Згідно з частиною третьою статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що справа за цим позовом відповідає ознакам типової, тому при вирішенні даної справи підлягають застосуванню висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 57 років, мала страховий стаж роботи 38 років 02 місяці 14 днів, у тому числі на роботах за списком № 2 більш 10 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 60 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, що обумовлює скасування рішення управління ПФУ.

Щодо доводів відповідача, що позивач не має необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за віком за Списком №2 суд зазначає наступне.

На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Як свідчать записи в трудовій книжці позивача вони не містять інформації про зайнятість позивача на зазначених роботах повний робочий день.

Отже, для отримання позивачем права на пенсію необхідно надати документи до пенсійного органу на підтвердження роботи повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Як свідчать матеріали справи позивачем надані такі довідки до відповідача (а.с.21-22)

Відповідач, відмовляючи у зарахуванні до пільгового стажу періодів, вказаних в уточнюючих довідках, послався на невірно визначені розділ, до якого відноситься професія та виконувана робота на пільгових умовах, а також код професії.

Як свідчить довідка про період роботи позивача на Костянтинівському заводі скловиробів у період з 04.08.1983 року по 21.09.1986 року в ній зазначено розділ, пункт та код професії відповідно Списку №2, затвердженому постановою КМ СРСР №10 від 26.01.1991 року. Між тим відповідно до діючого у зазначений період роботи позивача Списку №2 (постанова КМ СРСР №1173 від 22.08.1956 року) посада «машиніст склоформуючих машин»- оператор склоформуючх машин була передбачена розділом ХІХ, підрозділом 19, пунктом 10)

В довідці про періоди роботи позивача на Костянтинівському хімічному заводі у період з 21.02.1991 року по 19.10.1992 року зазначено код професії позивача 2110А020, що відповідає діючому на той час Списку №2, затвердженому постановою КМ СРСР №10 від 26.01.1991 року, у період з 01.04.2012 року по 15.05.2012 року зазначено код професії позивача (розділ Х, підрозділ А, пункт 2), що також відповідає діючому списку Списку №2 затвердженому постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року.

Таким чином, наданими позивачем документами трудовою книжкою, довідками, архівними довідками, наказами атестації робочих місць, особовими картками тощо, підтверджується пільговий характер роботи ОСОБА_3 у спірні періоди, також в своїй сукупності зазначені докази дають підстави до висновку, що посади позивача, на яких вона працювала в періодах з 04.08.1983 року по 21.09.1986 року, з 21.02.1991 року по 19.10.1992 року, з 01.04.2012 року по 15.05.2012 року, віднесені до відповідних Списків №2, тому відповідачем протиправно не зараховані ці періоди у пільговий стаж позивача.

Крім того, є незмістовним та незрозумілим не зарахування відповідачем цих періодів до пільгового стажу позивача на виконання рішення суду на підставі тих же самих документів, що надавалися позивачем з заявою про призначення пенсії від 09.04.2020 року і які були предметом оцінки відповідача при прийнятті рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії від 17.04.2020 року та були зараховані пенсійним органом до пільгового стажу ОСОБА_3 за Списком №2 без будь-яких сумнівів щодо правильності визначення розділів, кодів професій Списку №2.

Також є протиправним не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду її навчання в Костянтинівському індустріальному технікумі з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року, оскільки навчання позивача у цей період підтверджується сукупністю наданих доказів трудовою книжкою, довідкою, дипломом.

Є незмістовними доводи відповідача, що в довідці ім`я позивача зазначено по іншому, ніж в паспорті, оскільки в довідці ім`я «Лялі» визначено в давальному відмінку, а в паспорті ім`я « ОСОБА_4 » - в називному.

На підставі п..4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в зарахуванні спірних періодів до пільгового та страхового стажу роботи, - не відповідають вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є неправомірними, а тому суд першої інстанції вірно, з огляду на обрання ефективного способу захисту порушеного права позивача, скасував рішення відповідача з зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи з 04 серпня 1983 року по 21 вересня 1986 року на посаді «машиніста скло формуючої машини» в Костянтинівському заводі скловиробів, з 21 лютого 1991 року по 19 жовтня 1992 року на посаді лаборанта хіманалізу та з 01 квітня 2012 року по 15 травня 2012 року на посаді «завантажувача-вивантажувача» цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному заводі, до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1978 року по 01 липня 1982 року в Костянтинівському індустріальному технікумі та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) відповідно до заяви від 18 березня 2020 року.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктами 3 та 8 частини шостої статі 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі №200/11814/20-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі №200/11814/20-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 14 вересня 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв