Справа № 460/14185/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/14185/21 пров. № А/857/9249/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідач Судова-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року у справі № 460/14185/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

суддя в 1-й інстанції Борискін С.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ), звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (надалі також відповідач, ГУПФУ в Рівненській області) та просив:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови йому у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи неправомірними;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити, провести нарахування та виплачувати ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 03.09.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, розглянувши вказану заяву пенсійний орган відмовив в призначенні пенсії. Свою відмову відповідач мотивував тим, що поданими документами не підтверджується, що ОСОБА_2 станом на 01.01.1993 постійно проживав (постійно працював) в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 роки, а відтак немає підстав для призначення вказаної пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки ним було надано усі докази проживання в зоні посиленого радіологічного контролю. Звертає увагу суду на те, що він має статус потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи (4 категорія) та з 29.01.1983 по 29.01.1989, з 08.12.1991 по даний час постійно проживає в місті Березне Рівненської області, територія якого до 01.01.2015 відносилася до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити з 03.09.2021 ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Не погодившись із ухваленим рішенням, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області подано апеляційну скаргу, у якій із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на те, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсійний вік зменшується на 2 роки, якщо проживали чи працювали в зазначеній зоні незалежно від періоду та з моменту аварії і до 31.07.1986 року та додатково 1 рік за 3 роки проживання (роботи), пенсійний вік підлягає до зменшення, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідно до копії військового квитка НОМЕР_1 позивач проходив військову службу з 02.11.1984 по 05.11.1986, місце проходження служби невідоме. Окрім того, згідно записів трудової книжки позивач з 31.01.1989 по 01.08.1989 працював на ВО Завод імені Малишева м. Харків, що не відноситься до радіоактивно забрудненої зони.

Апелянт вважає, що період роботи (проживання) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 10 місяців 15 днів (з 09.02.1987 по 29.01.1989, з 08.02.1991 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 31.12.1992) та є недостатнім для визначення права на призначення пенсії згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає безпідставним вимоги апеляційної скарги та зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення вірно встановив обставини справи, прийняв рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права та дійшов правильного висновку про те, що позивачем підтверджено факт проживання станом на 01.01.1993 на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років, а тому позовні вимоги підлягали до задоволення.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відповідності до частини першої статті 311 КАСУ, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрації 25.01.1993.

Згідно з довідкою Березнівської міської ради Березнівського району Рівненської області від 07.10.2021 №2866 ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований в м. Березне Рівненської області з 29.01.1983 по 29.01.1989, з 08.12.1991 по даний час.

Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 02.11.1984 по 05.11.1986.

У зв`язку з тим, що позивачу 02.09.2021 виповнилося 55 років, він звернувся до відповідача із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надіслало позивачу лист від 05.10.2021 за №1700-0204-8/41300, в якому відмовило у призначенні пенсії зі зниженням віку, оскільки первинними документами не підтверджено факту постійного проживання або постійної роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт приживання позивача не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 підтверджено належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи, а відтак відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку позивачу відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону», призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991 року).

Згідно із статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 року у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відтак, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» м. Березне Рівненської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю (до 01.01.2015).

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території радіоактивного забруднення також засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Так, відповідно до довідки від 07.10.2021 №2866, виданої Березнівською міською радою Березнівського району Рівненської області, позивач проживав та був зареєстрований в м. Березне Рівненської області з 29.01.1983 по 29.01.1989, з 08.12.1991 по даний час.

Записами трудової книжки серії НОМЕР_3 , заповненої 27.08.1984, підтверджено періоди роботи ОСОБА_1 в зоні посиленого радіологічного контролю з 09.02.1997 по 14.12.1988; з 20.09.1989 по 21.01.1991 та з 23.12.1991 по 01.01.1993.

Також у трудовій книжці наявний запис про службу в армії з 02.11.1984 по 05.12.1986. Окрім того, згідно наявної копії військового квитка від НОМЕР_1 від 02.11.1984 житель міста Березне ОСОБА_1 , проходив військову службу з 02.11.1984 по 05.11.1986. З відмітки на ст. 26 військового квитка значиться, що позивач 04.12.1986 був прийнятий на облік в Березнівський райвійськомат.

Колегія суддів бере до уваги посилання апелянта на те, що позивач з 31.01.1989 по 01.08.1989 працював на ВО «Завод імені Малишева» м. Харків, що не відноситься до радіоактивно забрудненої зони, однак вважає, що дана обставина не спростовує факту проживання (роботи) позивача з моменту аварії на території зони посиленого радіоекологічного контролю та станом на 01.01.1993 не менше 4-х років.

Окрім того, пенсійний орган не наводить жодних обґрунтувань щодо не зарахування позивачу періоду проживання на території радіоактивного забруднення з 04.12.1986 по 08.08.1987 та іншого періоду, коли позивач не був працевлаштований.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до ч.3 та ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відтак, вірно суд першої інстанції зазначив, що факт проживання особи на території радіоактивного забруднення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18), які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

за змістом абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі статтею 26 Закону № 1058 загальний пенсійний вік становить 60 років, а тому з врахуванням права позивача на зменшення пенсійного віку на 5 років, пільгова пенсія може бути призначена йому після досягнення віку 55 років.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Так, відповідно до пункту першого вказаної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Відтак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції та вважає вірним його висновок, що станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, останній досягнув віку 55 років, а також проживав в зоні радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 більше 4 років, а тому має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років - з 03.09.2021.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року у справі № 460/14185/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 14 вересня 2022 року