Справа № 640/5125/22
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року м. Київ № 640/5125/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Деснянський РВДВС у м. Києві або Відділ, відповідач), в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві Благовісного В.М. від 14.04.2021 про стягнення виконавчого збору у розмірі 23 739,35 грн в межах виконавчого провадження № 53979646;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві Заяць О.В. від 17.02.2021 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 266553,43 грн в межах виконавчого провадження №52263771.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий лист Деснянського районного суду міста Києва, на виконання якого було відкрито виконавче провадження №52263771, був повернутий стягувачу без виконання. А оскільки виконавчий лист не був виконаний, підстави для стягнення виконавчого збору, на переконання представника позивача, відсутні. Представник позивача стверджує, що державним виконавцем не вчинено заходів примусового виконання судового рішення, які б призвели до виконання рішення і сума заборгованості, визначена у виконавчому листі, фактично не стягнута. Такі обставини, за твердженням представника позивача, вказують на відсутність правових підстав для стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків.

31.05.2022 на виконання вимог ухвали суду представник позивача надіслав додаткові документи у справі.

09.06.2022 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою, крім іншого, визнано причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом поважними, а також витребувано у відповідача належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження №52263771 і всі матеріали, що були, або які мали бути взяті ними до уваги при прийняті рішення, вчиненні дій, допущення бездіяльності з приводу яких подано позов.

У зв`язку із невиконанням відповідачем вимоги суду щодо надання доказів у справі, 01.09.2022 ухвалою суду повторно витребувані від відповідача документи виконавчого провадження. Вказана ухвала направлення на електронну адресу відповідача.

На виконання вимог суду відповідачем 09.09.2022 направлені витребувані матеріали виконавчого провадження.

При цьому, своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

На виконанні у Деснянському РВДВС у м. Києві перебувало ВП №52263771 по виконанню виконавчого листа № 2-14512/10, виданому 05.12.2013 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованості у розмірі 2665534,32 грн.

Постановою державного виконавця від 19.09.2016 відкрито ВП №52263771, запропоновано добровільно виконати вимоги виконавчого листа та попереджено боржника, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

17.02.2021 державним виконавцем Відділу в рамках ВП №52263771 винесена постанова про стягнення виконавчого збору, у мотивувальній частині якої виконавець, посилаючись на положення статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» і вказує на те, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Вказаною постановою з боржника стягнуто з боржника: ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 266553,43 грн.

31.05.2021 у ВП №52263771 державний виконавець з посиланням на постанову Київського апеляційного суду від 18.05.2021 у справі №761/23122/20 № апеляційного провадження 22-ц/824/6111/2021, якою замінено сторону стягувача з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «Укрдебт Плюс», на підставі положень абзацу 1 частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено замінити сторону стягувача з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «Укрдебт Плюс».

12.11.2021 державним виконавцем Відділу винесено постанову у ВП №52263771, якою на підставі заяви стягувача №163/2/01/2378082 від 28.10.2021 про повернення стягувачу виконавчого документа - виконавчого листа №2-14512/10, виданого 05.12.2013 Шевченківським районним судом м. Києва.

В цій же постанові державним виконавцем зазначається: «Постанову про стягнення виконавчого збору виділити в окреме провадження. Залишок виконавчого збору становить 242 527,31 грн. Витрати на проведення виконавчих дій сплачено повністю».

Не погоджуючись із постановою державного виконавця від 17.02.2021 про стягнення з боржника виконавчого збору позивач звернувся до суду із цим позовом.

Оцінюючи рішення суб`єкта владних повноважень з урахуванням вимог законодавства, якими регулюються спірні правовідносини та встановлених у справі обставин, суд при вирішенні спору по суті враховує таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VIII (у редакції на час винесення оскаржуваної постанови) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії , а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

На підставі пункту восьмого Розділі 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі - Інструкція №512/5), виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Як свідчать наявні у матеріалах справи докази, постанова про стягнення виконавчого збору у ВП №52263771 від 17.02.2021 прийнята державним виконавцем у відповідності до положень законодавства, чинного на час її прийняття та з урахуванням тих обставин, що склалися на той час.

Суд також вважає за доцільне зазначити про таке.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України від 21 квітня 1991 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV; був чинний на дату відкриття виконавчого провадження (19.09.2016) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За текстом частин першої, третьої статті 27 Закону №606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII (набрав чинності 05.10.2016) рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно наявних в матеріалах виконавчого провадження документів, державним виконавцем в рамках ВП №52263771 виносились: виклик державного виконавця 01.06.2017; постанова про арешт майна боржника від 01.06.2017; отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26.09.2017; постанова про арешт коштів боржника від 18.12.2020; запит до Пенсійного фонду України від 20.12.2020; постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.01.2021; постанова про зняття арешту з коштів від 18.01.2021.

Всі ці дії державного виконавця в рамках цього виконавчого провадження вказую на те, що, по-перше, вимоги виконавчого документа боржником у добровільному порядку на час винесення спірної постанови не виконані; по-друге, про вжиття державним виконавцем заходів з метою примусового виконання виконавчого документа.

Наведене спростовує доводи представника позивача щодо невжиття виконавцем дій, спрямованих на реальне виконання судового рішення.

Що стосується доводів представника позивача про неможливість стягнення виконавчого збору з боржника без фактичного виконання судового рішення, суд вважає за доцільне вказати на таке.

Як вже зазначалось судом, відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції, викладеній згідно із Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018, що набрав чинності 28.08.2018) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частина друга статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28.08.2018.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Отже, після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

При цьому, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 17.02.2019.

Таким чином, оскаржувана постанова, винесена відповідно до редакції Закону України «Про виконавче провадження» після 28.08.2018 яка визначала обрахування виконавчого збору відносно тієї суми, яка підлягала стягненню, а не тієї, що фактично стягнута.

Таке застосування норм матеріального права з урахуванням дії закону в часі узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постановах: від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90073571), від 19.01.2022 у справі №640/7697/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103029619) а також від 11.08.2021 у справі №300/3260/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98947148).

Щодо посилань представника позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, така не може бути врахована судом при розгляді цієї справи, оскільки була ухвалена за інших фактологічних умов і нормативного регулювання.

З огляду на викладене в сукупності, дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору визнаються судом такими, що відповідають приписам чинного на час їх вчинення законодавства, отже є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено у визначені частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України строки до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя: Н.А. Добрівська