Справа № 520/4963/22
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

15 вересня 2022 р. справа № 520/4963/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (сел. Подвірки, Дергачівський район, Харківська область, 62371, ) до Державної екологічної інспекції у Харківській області (вул. Бакуліна, буд. 6, м. Харків, 61166, ) про визнання протиправним та скасування пункту припису,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 1 Припису Державної екологічної інспекції у Харківській області № 89/05-04 від 29.12.2021.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що пвідповідачем допущено численні процедурні порушення щодо оформлення результатів заходу контролю, у тому числі відповідачем під час перевірки фактично не встановлено, так само як і не має фіксування таких обставин в Акті перевірки, обставин, з якими законодавець пов`язує негативні наслідки для суб`єкта господарювання, зокрема, чи є речовини, які надходять в атмосферне повітря внаслідок роботи цих об`єктів забруднюючими. Відповідачем взагалі не визначено під час проведення перевірки та прийняття оскаржуваного Припису про вимогу отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин ні виду забруднюючих речовин ні гранично допустимих викидів таких речовин. Позивач також вказує, що у Переліку типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел відсутні такі устаткування як плоскошліфувальний верстат, круглошліфувальний верстат, установка електродугового наплавлення ВДУ-601, печі для загартовування деталей (2 од.), «місце пайки», «ділянка Фарбування, яка обладнана витяжною вентиляцією" та газорегулятопний пункт (ГРП), тобто, відповідачем всупереч приписам чинного законодавства допущено порушення прав позивача, у зв`язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав за допомогою системи "Електронний суд" 01.07.2022, додатково ухвала та метріали позову надсилались судом на електронну адресу відповідача 16.08.2022, однак у визначений процесуальним законом строк відповідач відзив на позов не надав, заяв чи клопотань про продовження строку надання відзиву на позов до суду не надходило.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що в період з 09 грудня 2021 року по 22 грудня 2021 року на підставі Наказу від 07.12.2021 р. № 1162/12-01 та Направленню від 07.12.2021 р. № 1162/12-01/05-04 на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Державною екологічною інспекцією у Харківській області (надалі Відповідач) було проведено позапланову перевірку Приватного акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» (надалі Позивач) дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Судом встановлено, що в період з 09 грудня 2021 року по 22 грудня 2021 року на підставі Наказу від 07.12.2021 № 1162/12-01 та направлення від 07.12.2021 № 1162/12-01/05-04 на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Державною екологічною інспекцією у Харківській області проведено позапланову перевірку Приватного акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» на дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Відповідачем за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів складено Акт № 1162/12-01/05-04 від 22.12.2021.

В Акті перевірки зазначено, що у ході перевірки, відділом інструментально- лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Харківській області було проведено вимірювання та відібрано проби від організованого стаціонарного джерела викидів № 1 (КТЦ. ПВК. ТВМ котел ТГМП-344 А) (Акт відбору проб організованих викидів стаціонарних джерел від 10.12.2021 № 1162).

За результатами вимірювання складено Протокол вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел від 13.12.2021 № 1162/12-01, згідно з яким перевищень вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах джерела викидів у порівняні з нормативами, встановленими у Дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 06.12.2018 № -9, не виявлено.

29.12.2021 на підставі вказаного вище Акту відповідачем винесено Припис № 89/05-04.

Пункт 1 вищевказаного Припису № 89/05-04 від 29.12.2021 зобов`язує позивача отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря урахуванням усіх джерел викидів ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5, термін виконання 29.05.2022, на підставі ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню, пункт 1 вищевказаного Припису відповідача №89/05-04 від 29.12.2021, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Згідно з ч.6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-У від 05.04.2007 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого попущення з посиланням на відповідну вимогу законодавства (абз.2 ч.б ст. 7 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-У від 05.04.2007 р.).

Відповідно до ч.7 ст. 7 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-У від 05.04.2007 р. на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку (ч.8 ст. 7 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-У від 05.04.2007 р.).

Суд вважає аргументованими твердження позивача про те, що вимога відповідача, зазначена ним у п. 1 оскаржуваного Припису не має детального опису виявленого порушення вимог законодавства, які позивач повинен усунути, має загальний характер, дублює норми законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

У той же час вищенаведені норми права визначають припис як виключно обов`язкову письмову вимогу, яка направлена саме на усунення конкретних порушень вимог законодавства, тобто відповідні порушення повинні бути встановленими на момент проведення перевірки.

Включення до змісту припису вимог, які не спрямовані на усунення конкретних виявлених порушень законодавства, а носять загальний характер, суперечить суті та меті припису як розпорядчого документа, що складається за результатами заходу державного нагляду (контролю).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 816/581/16 та від 23.12.2020 у справі № 815/132/17.

Водночас, у пункті 1 розділу «Опис виявлених порушень вимог законодавства» Акту відповідачем вказано, що під час перевірки, в приміщенні дільниці механічної обробки і вантажопідйомних механізмів (ДМО та ВПМ) (промисловий майданчик № 1) було виявлено плоскошліфувальний верстат, круглошліфувальний верстат, установку електродугового наплавлення ВДУ-601, печі для загартовування деталей (2 од.) та місце пайки. В приміщенні ремонтно-будівельного цеху (РБЦ) (столярна майстерня-промисловнй майданчик № 2) було виявлено ділянку фарбування, яка обладнана витяжною вентиляцією. На момент перевірки зазначене обладнання знаходилося у робочому стані та, в той чи інший час, використовувалося у виробничому процесі. Також, у ході перевірки було виявлено газорегуляторний пункт (ГРП), який зі слів співробітників підприємства, відноситься до ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5», однак, інспекторів до його огляду допушено не було.

Вищевказані джерела викидів не враховані у Звіті з інвентаризації викидів забруднюючих речовин ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5», а також відсутні у Дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від № -9.

Інформація щодо часу початку експлуатації вищевказаного обладнання на перевірку не надана.

Відповідачем зроблено висновок про те, що у період з дати початку експлуатації зазначених джерел утворення викидів, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюються в наднормативному режимі (без дозволу на викиди).

Позивач зазначає, що жодних посилань на опис відповідних доказів (письмових, речових, електронних або інших), що підтверджують наявність порушення вимог законодавства», як того вимагає уніфікована форма акту, відповідачем зроблено не було, що не відповідає вимогам Наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України №450 від 26.11.2019.

На виконання свого обов`язку щодо доказування правомірності власного рішення відповідачем до суду не подано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, що б підтверджували такі висновки відповідача про порушення позивачем вимог законодавства про охорону атмосферного повітря.

Зокрема, до суду не надано жодних доказів вчинення відповідних дій відповідачем щодо відбору проб та інструментально-лабораторних вимірювань та результатів таких досліджень.

Аналогічна позиція у подібній справі викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №820/12120/15

Згідно з ч.5 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» №2707- XII від 16.10.1992 викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

До першої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об`єкти, які не належать до першої і другої груп.

Відповідно до пункту 1.15.5 «Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10.02.1995 № 7 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.1995 р. за N 61/597), стаціонарне джерело забруднення атмосфери - це підприємство, цех. агрегат, установка або інший нерухомий об`єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу.

З наведеного слідує, що відсутність дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря є порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Поряд з цим, для констатації порушення умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря повинні бути встановлені наступні обставини: підприємство, цех. агрегат, установка, транспортний засіб тощо здійснюють викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин; такі речовини або їх суміші дійсно є забруднюючими (наявні у Переліку найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2001 № 1598, або наявні докази, що речовини можуть прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища); викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря відбуваються без отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Як вже зазначалось судом, відповідачем не надано до суду доказів того, під час перевірки ним встановлено та зафіксовано обставини, з якими законодавець пов`язує негативні наслідки для суб`єкта господарювання, зокрема, чи є речовини, які надходять в атмосферне повітря внаслідок роботи цих об`єктів забруднюючими.

Вимогу отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів відповідач обґрунтовує приписами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» №2707-ХІІ від 16.10.1992 р., згідно якої викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними. Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Частиною 1 цієї статті визначено, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03. 2002 р. N 302 (прийнятого на виконання вимог статті 11 Закону України №2707-ХІІ), дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам - підприємцям далі - суб`єкт господарювання) експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Відповідно до статті 1 Закону України №2707-ХІІ цьому Законі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні: забруднення атмосферного повітря - змінення складу і властивостей атмосферного повітря в результаті надходження або утворення в ньому фізичних, біологічних факторів і (або) хімічних сполук, що можуть несприятливо впливати на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища; забруднююча речовина - речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища; викид - надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин; норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела - гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела викиду; джерело викиду - об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» №2707-Х11 від 16.10.1992 у галузі охорони атмосферного повітря встановлюються такі нормативи: нормативи екологічної безпеки атмосферного повітря; нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; нормативи гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел; нормативи вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах та впливу фізичних факторів пересувних джерел; технологічні нормативи допустимого викиду забруднюючих речовин.

Порядок розроблення та затвердження нормативів у галузі охорони атмосферного повітря встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

Статтею 7 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» визначено, що нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, встановлюються з метою забезпечення дотримання нормативів екологічної безпеки атмосферного повітря з урахуванням економічної доцільності, рівня технологічних процесів, технічного стану обладнання, газоочисних установок.

Для діючих і тих, що проектуються, окремих типів обладнання і споруд залежно від часу розроблення та введення у дію, наявності наукових і технічних розробок, економічної доцільності встановлюються: норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела; технологічні нормативи допустимих викидів забруднюючих речовин або їх суміші, які визначаються у місці їх виходу з устаткування.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що для отримання суб`єктом господарювання дозволу на викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря необхідна наявність одночасно у сукупності таких умов: наявність стаціонарних джерел внкиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря; наявність забруднюючої речовини у переліку найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин встановлюється Кабінетом Міністрів України; встановлені нормативи гранично допустимого викиду конкретно визначеної забруднюючої речовини або суміші цих речовин в атмосферне повітря від конкретного стаціонарного джерела викиду.

Вимоги оскаржуваного пункту 1 Припису у контексті висновків акту стосуються отримання позивачем дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря плоскошліфувальним верстатом, круглошліфувальним верстатом, установкою електродугового наплавлення ВДУ-601, піччю для загартовування деталей (2 од.), місцем пайки, ділянкою фарбування, яка обладнана витяжною вентиляцією та газорегуляторннм пунктом (ГРП).

На виконання Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03. 2002 N 302, прийнято Інструкцію про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 09.03.2006 N 108 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.03.2006 р. за N 341/12215), яка встановлює загальні вимоги в частині побудови, оформлення та змісту документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди існуючими та новоствореними об`єктами.

Пунктом 2.9 вищевказаної Інструкції визначено, що у відомостях щодо виду та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами наводяться дані, які готуються на підставі звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві.

Відповідно до Переліку найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2001 №1598, та Переліку забруднюючих речовин та порогових значень потенційних викидів, за якими здійснюється державний облік (додаток 1 до Інструкції про порядок та критерії взяття на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, затвердженої наказом Мінекоресурсів України віл 10.05.2002 N 177 та зареєстрованої

України 22.05.2002 за N 445/6733), надаються перелік найбільш поширених забруднюючих речовин та їх обсяги, викиди яких підлягають регулюванню та за якими здійснюється державний облік; перелік небезпечних забруднюючих речовин та їх обсяги, викиди яких підлягають регулюванню та за якими здійснюється державний облік; перелік інших забруднюючих речовин та їх обсяги, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами об`єкта; перелік забруднюючих речовин та їх обсяги, для яких не встановлені ГДК (ОБРД), в атмосферному повітрі населених міст.

Як обґрунтовано вказує позивач, відповідачем не визначено під час проведення перевірки та прийняття оскаржуваного Припису про вимогу отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин ні виду забруднюючих речовин, ні гранично допустимих викидів таких речовин. Відповідних доказів відповідачем також не надано і у ході судового розгляду справи.

Позивач зазначає, що з огляду на це неможливо зробити висновок про наявність під час здійснення господарської діяльності позивача викидів у атмосферне повітря найбільш поширених забруднюючих речовин, небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких полягають регулюванню.

Порядком розроблення та затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12. 2001 р. N 1780 встановлено, що він визначає вимоги щодо розроблення та затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, шо відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря із стаціонарних джерел.

У пункті 7 вищевказаного Порядку N 1780 визначено, шо перелік типів устаткування, за якими розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, визначається Мінекоенерго.

На виконання вищевказаного Порядку №1780 Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 16.08.2004 N 317 «Про затвердження Переліку типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.09.2004 р. за N 1102/9701) затверджено Перелік типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел.

У переліку відсутні такі устаткування як плоскошліфувальний верстат, круглошліфувальний верстат, установка електродугового наплавлення ВДУ-601, печі для загартовування деталей (2 од.), місце пайки, ділянка фарбування, яка обладнана витяжною вентиляцією та газорегуляторний пункт (ГРП).

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що відповідачем не обґрунтовано ані в матеріалах перевірки, ані в оскаржуваному пункті припису, ані у ході розгляду справи, що у період з дати початку експлуатації зазначених джерел утворення викидів позивачем викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюються в наднормативному режимі (без дозволу на викиди), що свідчить про протиправність спірного рішення відповідача в частині пункту 1.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати щодо сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (сел. Подвірки, Дергачівський район, Харківська область, 62371, ) до Державної екологічної інспекції у Харківській області (вул. Бакуліна, буд. 6, м. Харків, 61166, ) про визнання протиправним та скасування пункту припису задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 Припису Державної екологічної інспекції у Харківській області № 89/05-04 від 29.12.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції у Харківській області (вул. Бакуліна, буд. 6, м. Харків, 61166, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (сел. Подвірки, Дергачівський район, Харківська область, 62371, ) витрати на сплату судового збору у сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 15 вересня 2022 року.

Суддя О.Г. Котеньов