Справа № 200/1129/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року Справа№200/1129/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Донецького апеляційного суду,

Державної судової адміністрації України

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Донецького апеляційного суду, зазначивши в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державну судову адміністрацію України, із позовними вимогами про:

- визнання протиправними дій Донецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- зобов`язати Донецький апеляційний суд провести нарахування суддівської винагороди позивачу за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року на підставі ч.ч. 2, 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування будь яких обмежень, передбачених ч. 3 ст. 29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року, та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум;

- стягнути з Донецького апеляційного суду на користь позивача недоплачену суддівську винагороду в розмірі 713 414,29 грн із відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Указом Президента України «Про переведення суддів» № 297/2018 від 28 вересня 2018 року позивача переведено на посаду судді Донецького апеляційного суду.

Наказом голови Донецького апеляційного суду № 40к від 2 жовтня 2018 року позивача зараховано до штату Донецького апеляційного суду з встановленням щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 80% посадового окладу.

Наказом голови Донецького апеляційного суду № 110к від 2 жовтня 2018 року на виконання рішення зборів суддів Донецького апеляційного суду № 9 від 2 жовтня 2018 року про обрання позивача секретарем судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у м. Маріуполі з 3 жовтня 2018 року та встановлена щомісячна доплата у розмірі 5% посадового окладу судді відповідного суду.

За період з 1 січня 2020 року по 18 квітня 2020 року позивачу була нарахована суддівська винагорода, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад, розрахований виходячи із 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2020 року, доплат за вислугу років 80% від посадового окладу та 5% посадового окладу судді відповідного суду за виконання обов`язків секретаря судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у м. Маріуполі.

Законом України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ доповнено Закон України Про Державний бюджет України на 2020 рік статтею 29 наступного змісту: Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

За період з квітня 2020 року по серпень 2020 року позивачу з урахуванням встановлених обмежень було нараховано 529 918,72 грн.

При цьому при розрахунку суддівської винагороди без застосування вказаних обмежень їх розмір складає 1 243 333,01 грн.

Отже, недоплата складає 713 414,29 грн.

Позивач зазначає, що згідно ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що суддівська винагорода регулюється саме цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Вказує, що Рішенням Конституційного суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів, положень частин першої, третьої статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частин першої, третьої статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

Враховуючи наведене, виплата позивачу суддівської винагороди у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року була обмежена неправомірно (а.с. 1-8).

У відзиві на позов Донецький апеляційний суд заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, зазначаючи наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 148 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII від 2 червня 2016 року функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії судців України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь здійснює ДСА України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 553-ІХ Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, який набрав чинності 18 квітня 2020 року, відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 29 якого установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Обмеження, встановлене в ч. 1 цієї статті, застосовується також при нарахуванні суддівської винагороди суддям, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

Таким чином, нарахована заробітна плата (грошова винагорода) суддів обмежується максимальним розміром 47 230,00 грн (4 723,00 грн * 10) на місяць.

Також у відзиві зазначено, що загальновідомим є факт критичного недофінансування судової гілки влади в України і що у випадку задоволення позовної заяви позивача та стягнення коштів саме з Донецького апеляційного суду виконання такого судового рішення відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, за рахунок бюджетної програми 0501020 буде неможливо, оскільки призначені бюджетні асигнування КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» забезпечують виключно фонд суддівської винагороди до кінця 2022 року.

При цьому Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 2 грудня 2021 року № 1928-ІХ (зі змінами) Державний судовій адміністрації України, як головному розпоряднику коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, затверджені бюджетні призначення за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

З огляду на вище викладене відповідач зазначає про правомірність своїх дій та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача (а.с. 30-35, 40-44).

У відзиві на позов другий відповідач, Державна судова адміністрація України, також зазначає про необґрунтованість позовних вимог позивача, мотивуючи це наступним.

Згідно зі ст. 95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Держава прагне до збалансованості бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Конституції України, ч. 1 ст. 146 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Положеннями ст.ст. 148, 149 Закону № 1402-VIII визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Статтею 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів і що за обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Положеннями ст. 148 Закону № 1402-VIII визначено, що ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів). Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.

Кошторисні призначення Донецького апеляційного суду за кодом економічної класифікації видатків 2111 «Заробітна плата» (за яким здійснювалась виплата суддівської винагороди у 2020 році) станом на 31 грудня 2020 року становили 126 207,9 тис.грн; зміни до кошторису Донецького апеляційного суду стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» Державною судовою адміністрацією України у 2020 році не вносились. Бюджетні асигнування, передбачені Донецькому апеляційному суду кошторисом на 2020 рік за КПКВК 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя", за КЕКВ 2111 "Заробітна плата" у сумі 126 207,9 тис. грн, відкриті в повному обсязі.

ДСА України як головний розпорядником коштів Державного бюджету України жодними своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю не здійснювала заходів, спрямованих на порушення прав та законних інтересів позивача.

Вказано, що згідно з ч. 8 ст. 19 Закону № 1402-VIII Донецький апеляційний суд є юридичною особою та розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня у спірних правовідносинах.

Також у відзиві зазначено, що Законом України № 553-ІХ внесені зміни до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, якими суддівська винагорода обмежена 10 розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.

Внаслідок цих законодавчих змін суддівська винагорода суддів з 18 квітня 2020 року була обмежена максимальним розміром 47 230,00 грн на місяць.

На переконання другого відповідача Донецький апеляційний суд, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ) (а.с. 66-68).

Ухвалою суду від 24 січня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); зобов`язано відповідача надати суду докази по справі (а.с. 20-21).

Ухвалою суду від 3 червня 2022 року повторно зобов`язано Донецький апеляційний суд надати суду зазначені в ухвалі про відкриття провадження у справі документи (а.с. 24).

Ухвалою суду від 14 липня 2022 року задоволено клопотання Донецького апеляційного суду про залучення до участі у справі в якості другого відповідача Державної судової адміністрації України, виключено Державну судову адміністрацію України з переліку третіх осіб, які беруть участь у даній справі, та залучено до участі у справі в якості другого відповідача (а.с. 61-62).

Ухвалою суду від 30 серпня 2022 року зобов`язано Донецький апеляційний суд надати суду довідку (а.с. 72).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянкою України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце проживання згідно довідки ВПО: АДРЕСА_2 ; працювала на посаді судді Донецького апеляційного суду з 2 жовтня 2018 року по 25 лютого 2022 року (а.с. 9-12, 39, 50).

Перший відповідач, Донецький апеляційний суд, , зареєстроване місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, пр.-т Миру, буд. 1, є державним органом у системі правосуддя та належним відповідачем у справі (а.с. 40).

Другий відповідач, Державна судова адміністрація України, , зареєстроване місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5, є державним органом у системі правосуддя та належним відповідачем у справі (а.с. 66, зв.бік а.с. 68-а.с. 69).

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, наказом Донецького апеляційного суду № 40к від 2 жовтня 2018 року зараховано раніше обрану на посаду судді безстроково до штату Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 та встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 80 % посадового окладу на підставі Указу Президента України «Про переведення суддів» від 28 вересня 2018 року № 297/2018 (а.с. 13).

Наказом голови Донецького апеляційного суду № 110к від 2 жовтня 2018 року визначено вважати суддю Понамарьову О.М. такою, що приступила до здійснення повноважень секретаря судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у м. Маріуполі, строком на 3 роки, з 3 жовтня 2018 року по 3 жовтня 2021 року включно, встановлено щомісячну доплату у розмірі 5 % посадового окладу судді відповідного суду з 3 жовтня 2018 року на підставі рішення зборів суддів Донецького апеляційного суду № 9 від 2 жовтня 2018 року (а.с. 14).

Наказом Донецького апеляційного суду № 31к від 25 січня 2019 року внесено зміни до наказу «Про обрання ОСОБА_1 секретарем судової палати у цивільних справах» від 2 жовтня 2018 року № 110к у п. 1 наказу слова «судової палати у цивільних справах» замінено на слава «судової палати з розгляду цивільних справ» (а.с. 15).

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ, яким Закон України Про Державний бюджет України на 2020 рік доповнено, зокрема, статтею 29 в наступній редакції: Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУГО-19, спричиненої коронавірусом БАК8-СоУ-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. […] Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідне народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)..

Наказом Донецького апеляційного суду № 207/к від 27 квітня 2020 року визначено відділу планово-фінансової діяльності, обліку та звітності Донецького апеляційного суду здійснювати з 18 квітня 2020 року та на період завершення місяця, у якому відміняться карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, здійснювати нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 1 січня 2020 року. При цьому в зазначеному максимальному розмірі не враховувати суми допомоги з тимчасової непрацездатності, допомоги для оздоровлення та оплату щорічної відпустки (а.с. 37, 51).

Наказом голови Донецького апеляційного суду № 590/к від 31 серпня 2020 року скасовано з 28 серпня 2020 року обмеження нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду, що були встановлені наказом № 207/к від 27 квітня 2020 року, та здійснювати виплати у повному обсязі, відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів України» (а.с. 38, 52).

Як вбачається з довідок Донецького апеляційного суду № 3.11-16/158/2021 від 19 жовтня 2021 року та № 3.11-16/18/2022 від 10 червня 2022 року суддівська винагорода (зарплата) позивача за період квітень-серпень 2020 року складала:

- у квітні нараховано 213 878,50 грн, сума обмежень склала 63 485,14 грн, сума нарахованої суддівської винагороди з урахуванням обмежень 150 393,36 грн;

- у травні нараховано 213 878,50 грн, сума обмежень 166 648,50 грн, сума нарахованої суддівської винагороди з урахуванням обмежень 47 230,00 грн;

- у червні нараховано 213 878,50 грн, сума обмежень 166 648,50 грн, сума нарахованої суддівської винагороди з урахуванням обмежень 47 230,00 грн;

- у липні нараховано 213 878,50 грн, сума обмежень 166 648,50 грн, сума нарахованої суддівської винагороди з урахуванням обмежень 47 230,00 грн;

- у серпні нараховано 387 819,01 грн, сума обмежень 149 983,65 грн, сума нарахованої суддівської винагороди з урахуванням обмежень 237 835,36 грн;

Разом: нараховано 1 243 333,01 грн, сума обмежень 713 414,29 грн, сума нарахованої суддівської винагороди з урахуванням обмежень 529 918,72 грн (а.с. 16, 39, 50).

Отже, першим відповідачем нарахування суддівської винагороди позивачці здійснювалось у повному обсязі відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону № 1402-VIII, однак виплата суддівської винагороди здійснювалась в частині нарахованої винагороди з урахуванням обмежень, встановлених статтею 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів, положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення: - частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX зі змінами; - абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX.Відповідно до вказаного Рішення Конституційного Суду України, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п. 1 резолютивної частини Рішення).

Згідно п. 2 резолютивної частини зазначеного рішення положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Судом встановлено, що з 28 серпня 2020 року суддівська винагорода позивачу нараховувалась без врахування обмежень, встановлених ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ), тобто, в розмірі, передбаченому ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII: 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2020 року, та з урахуванням 30%-ої надбавки посадового окладу судді (а.с. 29-31).

Згідно Кошторису Донецького апеляційного суду (42262513) на 2020 рік, затвердженого Головою ДСА України 13 січня 2020 року, копія якого додана другим відповідачем до відзиву на позов, видатки на заробітну плату (код 2111) становили: по загальному фонду 110 008 100 грн, по спеціальному фонду 266 600 грн, разом 110 274 700 грн (а.с. 70).

Згідно пояснень другого відповідача, які не спростовані сторонами по справі, кошторисні призначення Донецького апеляційного суду за кодом економічної класифікації видатків 2111 «Заробітна плата» станом на 31 грудня 2020 року становили 126 207,9 тис.грн; зміни до кошторису Донецького апеляційного суду стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» Державною судовою адміністрацією України у 2020 році не вносились; бюджетні асигнування, передбачені Донецькому апеляційному суду кошторисом на 2020 рік за КПКВК 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя", за КЕКВ 2111 "Заробітна плата" у сумі 126 207,9 тис. грн, були відкриті в повному обсязі (а.с. 37).

Будучи не згодною із тим, що у період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року суддівська винагорода нараховувалась та сплачувалась їй із обмеженнями, встановленими ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ), позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить із наступного.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Як зазначено у преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIIвід 2 червня 2016 року (далі - Закон України «Про судоустрій і статус суддів», Закон № 1402-VIII) цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (ч. 2 ст. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII (яка згідно із Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року […].

У рішенні від 8 квітня 2016 року № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016 Конституційний Суд України зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого ч. 1 ст. 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені.

Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013у справі № 1-2/2013 будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить ч. 1 ст. 55 Конституції України.

У рішенні від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у ст. 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

Зазначена позиція Конституційного Суду України узгоджується із положеннями Європейської хартії щодо статусу суддів від 10 липня 1998 року, у пп. 6.1 п. 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Враховуючи наведене, законодавче регулювання питання суддівської винагороди може здійснюватися виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", що відповідає приписам ч. 2 ст. 130 Конституції України, згідно з якою розмір суддівської винагороди встановлюється законом про судоустрій.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон № 553-IX, згідно з п. 10 розділу І якого Закон № 294-IX доповнено, зокрема, статтею 29 такого змісту (тут - в редакції, яка діяла до ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року):

«Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)».

Як встановлено судом під час розгляду, дня набрання чинності Законом № 553-IX, тобто з 18 квітня 2020 року, суддівська винагорода позивача нараховувалась та виплачувалась з урахуванням обмеження, встановленого вищезазначеними нормами ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-IXзі змінами, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II ;Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"" від 13 квітня 2020 року № 553-IX.

У даному рішенні зазначено, що при вирішенні питання щодо конституційності оспорюваних положень Закону № 294-IX, Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Крім цього, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями п. 1 ч. 2 ст. 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абз. 8 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини).

Враховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст.6, ч. 2 ст.19, ст.130 Конституції України.

Фактично оспорюваними положеннями ст. 29 Закону № 294-IX заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб органів законодавчої та судової влади поставлені в залежність від виконавчої влади.

Також у вищезазначеному рішенні Конституційний Суд України звернув увагу на те, що згідно з Конституцією України виключно законами України визначається, зокрема, статус суддів (п. 14 ч. 1 ст. 92); незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (ч.ч. 1, 2 ст. 126); держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (перше речення ч. 1, ч. 2 ст. 130). Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на недопустимість обмеження законом незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).

Проаналізувавши юридичні позиції щодо незалежності суддів, Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).

Також Суд вказав, що рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 зазначено про необхідність компенсувати відповідними виплатами, встановленні обмеження суддівської винагороди.

Окрім цього, Конституційний Суд України зауважив, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України (п. 4.3 рішення від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020).

Також наголосив, що в силу ч. 2 ст. 130 Конституції України питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентується виключно ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що, в свою чергу, виключає можливість застосування до правовідносин стосовно суддівської винагороди норм інших законів.

Враховуючи наведені вище нормативно-правові приписи та висновки Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що при обмеженні розміру суддівської винагороди позивача шляхом застосування Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами, внесеними на підставі Закону України № 553-IX, були порушені права та гарантії незалежності позивача як судді.

Даний висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 3 березня 2021 року у справі № 340/1916/20, від 9 вересня 2021 року у справі № 120/5243/20-а, від 29 вересня 2021 року у справі № 160/15370/20.

Суд не приймає посилання відповідача на рішення Ради суддів України від 24 квітня 2020 року № 22, оскільки воно не може підміняти собою норми ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону № 1402.

Враховуючи наведене позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Донецького апеляційного суду щодо виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - підлягають задоволенню.

Беручи до уваги, що судом встановлено, що у спірний період першим відповідачем нарахування суддівської винагороди позивачці здійснювалось у повному обсязі відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону № 1402-VIII, однак виплата суддівської винагороди здійснювалась в частині нарахованої винагороди з урахуванням обмежень, встановлених ст. 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, - підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Донецького апеляційного суду щодо виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Донецького апеляційного суду щодо нарахування позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмежень задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними (п. 3); прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (п. 6).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як узаконі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Враховуючи зазначене, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Вирішуючи питання ефективного способу захисту порушеного права позивача, суд враховує висновки Верхового Суду, викладені в постановах від 5 серпня 2021 року у справі № 160/6089/20, від 10 лютого 2022 року по справі № 160/11895/20, від 10 лютого 2022 року по справі № 160/10554/20, від 9 червня 2022 року по справі № 280/136/21.

Так, в постанові від 9 червня 2022 року по справі № 280/136/21, Верховний Суд, серед іншого, зазначив наступне:

…Крім того, Верховний Суд у наведених справах зазначав, що у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів, призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. Враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону № 4901-VI списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (п. 74).

У свою чергу, ДСА України, яка є співвідповідачем у справі, є головним розпорядником бюджетних коштів, несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема, й витрат на суддівську винагороду (п. 76).

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій встановили, що у спірному періоді ТУ ДСА в Запорізькій області здійснювало нарахування суддівської винагороди позивачці у повному обсязі відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону № 1402-VIII, однак виплату суддівської винагороди здійснював з урахуванням обмежень, встановлених статтею 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік (п. 77).

Суди першої та апеляційної інстанцій також з`ясували, що зміни до кошторису ТУ ДСА в Запорізькій області стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 Заробітна плата у 2020 році не вносилися (п. 78).

Отже, у цій конкретній справі відсутні підстави для висновку, що порушення прав позивачки щодо отримання суддівської винагороди у повному розмірі відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону № 1402-VIII обумовлено протиправними діями ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо зменшення обсягу бюджетних асигнувань на оплату праці суддівського корпусу (протягом спірного періоду) (п. 79).

Водночас, незважаючи на викладене, в оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд уважає за необхідне зазначити, що у згаданих вище постановах від 23 червня 2021 у справі № 520/13014/2020, від 5 серпня 2021 року у справі № 160/6089/20, а також у низці інших постанов, Верховний Суд вказував на те, що позаяк головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди (п. 82).

У цій справі Верховний Суд також ураховує, що у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів, призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею (п. 83).

За таких обставин, на думку колегії суддів, наявні правові підстави для стягнення на користь позивачки суми невиплаченої у спірному періоді суддівської винагороди за рахунок коштів, передбачених для виконання рішень судів на користь суддів (п. 84).

Таким чином, колегія суддів не може погодитися з висновком судів попередніх інстанцій щодо захисту порушеного права позивачки шляхом зобов`язання нарахувати і виплатити заборгованість, оскільки стягнення заборгованості і зобов`язання нарахувати і виплатити цю заборгованість - це два різні способи захисту порушеного права і передбачають відмінний механізм виконання судових рішень (п. 85).

Статтею 2 КАС України метою адміністративного судочинства визначено ефективний захист прав. Сам лише формальний розгляд справи і ухвалення рішення, яке завідомо не може захистити особу, не узгоджується з метою правосуддя (п. 87).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003) (п. 88).

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект (п. 89).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (п. 90).

Ураховуючи принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; (пункт 10 частина друга статті 245 КАС), якщо для цього є підстави. На думку колегії суддів, в такій площині суди попередніх інстанцій спірних правовідносин не розглядали вимоги про стягнення заборгованості. Це дає колегії суддів підстави стверджувати, що рішення судів попередніх інстанцій в частині зобов`язання ТУ ДСА нарахувати і виплатити заборгованість є передчасним (п. 91).

Отже, в обсязі встановлених в цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин, колегія суддів уважає передчасними висновки суду апеляційної інстанцій у частині визначення належного, повного та всебічного захисту порушеного права позивачки шляхом зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати суддівську винагороду позивачу за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, та виплатити недоотриману частину з відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів, що відповідно до вимог частин другої та четвертої статті 353 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного судових рішень судів попередніх інстанції і в цій частині направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції (п. 94)....

Наказом ДСА України від 11 лютого 2022 року № 66 затверджений Паспорт бюджетної програми 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів на 2022 рік, головним розпорядником за якою є ДСА України (https://dsa.court.gov.ua/dsa/inshe/14/N_66_22).

Обсяг бюджетних призначень/бюджетних асигнувань за цією програмою становить 3 000,00 тис.грн, у тому числі загального фонду 3 000,00 тис.грн.

Підстави для виконання бюджетної програми: закони України Про судоустрій і статус суддів, Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів, Про виконавче провадження, Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, Положення про Державну судову адміністрацію України, затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року № 141/0/15-19, постанова Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Ціль державної політики, на досягнення якої спрямована реалізація бюджетної програми правовий захист суддів та працівників судів.

Мета бюджетної програми виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів.

Завдання бюджетної програми виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів та працівників апаратів судів.

Напрями використання бюджетних коштів оплата рішень судів, винесених на користь суддів та працівників апаратів судів 2 950,00 тис.грн, витрати на проведення виконавчих дій та сплата штрафів 50,00 тис. грн.

Враховуючи наведене, беручи до уваги висновок суду про те, що позивач має право на отримання суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно у розмірі, встановленому ст. 135 Закону № 1402, але не виплаченої у спірному періоді через застосування обмеження, передбаченого ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, зважаючи на те, що головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

Також суд враховує, що у віданні ДСА України перебуває окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів, призначена саме для таких цілей.

За цих обставин, враховуючи висновки Верховного Суду, та відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є стягнення з ДСА України на користь ОСОБА_2 недоплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року (включно) в сумі 574 298,50 грн (без врахування податків та зборів) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВ 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів.

Щодо клопотання позивача про необхідність допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати суддівської винагороди за один місяць, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в частині виплати суддівської винагороди за один місяць.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому в силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 139, 244-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Донецького апеляційного суду (, місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, пр.-т Миру, буд. 1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Державна судова адміністрація України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Донецького апеляційного суду щодо виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди в період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням ст. 29 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) недоплачену суддівську винагороду в розмірі 574 298 (п`ятсот сімдесят чотири тисячі двісті дев`яносто вісім) грн 50 коп (без врахування обов`язкових податків та зборів) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВ 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині суми стягнення за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна