Справа № 380/25365/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/25365/21 пров. № А/857/9385/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року у справі за позовом Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним і скасування наказу,

суддя у І інстанції Гавдик З.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 20 травня 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2021 року Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1. (далі - Нотаріус) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України (далі - Мінюст) від 09 грудня 2021 року у частині пункту 3, яким йому тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року у справі № 380/25365/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що Мін`юст був зобов`язаний навести підстави прийняття оспорюваного рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу, та обґрунтувати строки його застосування. У оспорюваній частині наказу не зазначено підстави та мотиви застосування до Нотаріуса саме такого виду стягнення, як тимчасове блокування доступу до Реєстру строком на 3 місяці. У висновку колегії, який не є рішенням у розумінні закону, не зазначено будь-яких аргументів на користь прийняття чи відхилення доводів позивача, які він надавав у своїх поясненнях, та прийняття рішення у вигляді притягнення до відповідальності саме у спосіб тимчасового блокування доступу до Реєстру. Тому відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, а також необґрунтовано.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Мінюстом, який у своїй скарзі просив таке скасувати та відмовити у задоволенні позову Нотаріуса.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення відповідачем принципу пропорційності при прийнятті рішення у формі наказу №4411/5 від 09 грудня 2021 року «Про задоволення скарги».

Тимчасове блокування доступу Нотаріусу до Реєстру не має безповоротного характеру, а є заходом реагування за неналежне виконання ним своїх обов`язків при здійсненні реєстраційних дій , який після закінчення строку, на який їх було вжито, вичерпує свою дію і автоматично розблоковує діяльність позивача.

Цей захід реагування є найлегшою із передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) санкцій.

Право вибору стягнення за порушення порядку державної реєстрації належить органу контролю (Мінюсту), йому ж надано повноваження самостійно визначати вид санкції при прийнятті рішення, враховуючи допущені порушення законодавства. Прийняття відповідних рішень відноситься до дискреційних повноважень відповідача. Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Встановлення факту прийняття Нотаріусом неправомірного рішення з урахуванням його характеру та наслідків, яке фактично призвело до порушення прав скаржника, є достатньою підставою для застосування відповідного заходу реагування у вигляду тимчасового блокування доступу позивача до Реєстру строком на 3 місяці.

Мотиви прийнятого рішення, зокрема відомості про наявність (відсутність) обставин, які мають значення для розгляду скарги, та відомості про наявність порушень закону у рішенні державного реєстратора, що оскаржується, інше відображені у Висновку Центрально-Західної регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія) від 29 листопада 2021 року.

Рішення Мінюсту приймається у формі наказу на підставі висновку Колегії, у якому викладені усі підстави і мотиви, що слугували прийняттю такого рішення. Тому відповідачем належним чином було обґрунтовано застосування до Нотаріуса санкції за вчинення протиправної реєстраційної дії у вигляді тимчасового блокування доступу до Реєстру.

За результатами розгляду скарги Колегія встановила, що оскаржуване рішення №59801789 від 12 серпня 2021 року прийняте позивачем з порушенням пункту 2 частини 3 статті 10, пункту 4 частини 1 статті 18, пунктів 4, 6 частини 1, частини 2 статті 24 Закону № 1952-IV, оскільки було ухвалене на підставі документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну чи припинення речових прав на квартиру, а також за наявності запису про арешт нерухомого майна і позивач жодним чином не спростовує вказані порушення законодавства.

При цьому Нотаріусом не оскаржується прийнятий наказ Мінюсту №4411/5 від 09 грудня 2021 року «Про задоволення скарги» в цілому, а лише його пункт 3, яким тимчасово блоковано доступ до Реєстру, а отже позивач погоджується із тим, що рішення №59801789 від 12 серпня 2021 року прийняте ним з порушенням вимог законодавства.

При розгляду скарги було дотримано процедуру, визначену Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача Нотаріус підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що оскаржуваний наказ Мінюсту не містить жодних мотивів, а висновок Колегії не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні закону. Тому такий наказ не відповідає вимогам частини 6 статті 37 Закону №1952-IV.

Просить врахувати правові висновки, викладені у постановах Верховного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 820/2850/17, від 15 серпня 2019 року у справі №826/12480/17; від 28 липня 2020 року у справі №420/1065/19, від 21 листопада 2019 року у справі №826/9263/17; від 11 вересня 2020 року у справі №824/902/19-а, від 03 листопада 2021 року у справі №820/4216/17».

Щодо тверджень апелянта про помилковість тверджень суду першої інстанції про порушення принципу пропорційності Мінюстом просить звернути увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 вересня 2020 року по справі №824/902/19-а та від 23 грудня 2021 року по справі № 820/2850/17, відповідно до яких Мін`юст зобов`язаний навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу та обґрунтувати строки його застосування. Наявність дискреційних повноважень не може використовуватися без дотримання принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Водночас наполягає на тому, що у позовній заяві Нотаріусом наводилися обґрунтування законності прийнятого ним рішення №59801789 від 12 серпня 2021 року про державну реєстрацію прав.

При цьому Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 14 червня 2022 року по справі №904/4790/20 дійшов висновку, відповідно до якого передача від боржника стягувачу майна відповідно до частини 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» є примусовою дією, яка спрямована на звернення стягнення на майно боржника, в результаті якої стягувач його набуває у власність, що і мало місце у спірному випадку.

Незаконність процедури розгляду скарги не була підставою позову, що розглядається.

Представник Мінюсту у судовому засіданні апеляційного суду підтримала подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову Нотаріуса відмовити.

Представник Нотаріуса у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Державного підприємства «Національні інформаційні системи», належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09 грудня 2021 року Мінюстом було прийнято наказ № 4411 «Про задоволення скарги», у якому зазначено:

«Вiдповiдно до частини третьої статтi 26, підпунктів «а», «г» пункту 2 частини шостої статтi 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їx обтяжень»

НАКАЗУЮ:

1. Задовольнити скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» вiд 16.09.2021 №80896 частково.

2. Скасувати рішення вiд 12.08.2021 № 59801789, прийняте приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_1.

3.Тимчасово блокувати доступ приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Львівської області Глоду Андрію Руслановичу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) мiсяцi.

4. В іншій частинi вимог відмовити.

5. Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.

6. Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство «Нацiональнi iнформацiйнi системи».

Пiдстава: висновок Центрально-Західної регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції вiд 29.11.2021 за результатами розгляду скарги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» вiд 16.09.2021 №80896, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22.09.2021 за № СК-1922-21».

Нотаріус не погодився із пунктом 3 зазначеного наказу та за захистом своїх прав звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про необґрунтованість рішення Мінюсту про тимчасове блокування Нотаріусу доступу до Реєстру строком на 3 мiсяцi, що міститься у пункті 3 наказу відповідача від 09 грудня 2021 року № 4411 «Про задоволення скарги».

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регламентовано приписами Закону №1952-IV.

Статтею 26 Закону №1952-IV унормовано питання внесення відомостей до Державного реєстру прав.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав визначено статтею 37 вказаного Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону №1952-IV встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до суду.

У відповідності до приписів частини 6 статті 37 Закону №1952-IV за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу:

про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав);

про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав);

про залишення скарги без розгляду по суті.

Згідно із частиною 7 статті 37 вказаного Закону 7. У разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про:

1) скасування рішення державного реєстратора, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України;

2) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором, або про зобов`язання державного реєстратора виправити допущену ним технічну помилку;

3) зобов`язання державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав усунути допущені ними порушення з визначенням строків виконання такого зобов`язання;

4) тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерством юстиції України або його територіальним органом, яким прийнято відповідне рішення, протягом п`яти робочих днів вирішується питання про передачу на розгляд іншого державного реєстратора документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора. У разі якщо інші державні реєстратори, які перебувають у трудових відносинах з відповідним суб`єктом державної реєстрації прав, відсутні або державним реєстратором є нотаріус, такі документи передаються до територіально найближчого суб`єкта державної реєстрації прав, що має не менше трьох державних реєстраторів, які мають доступ до Державного реєстру прав, або іншому нотаріусу (нотаріусам) за попереднім погодженням із ним (ними). У разі прийняття рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав стосовно нотаріуса такому нотаріусу забезпечується доступ до Державного реєстру прав у режимі отримання інформації для здійснення нотаріальної діяльності відповідно до закону;

5) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

6) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Як слушно зазначено судом першої інстанції, для прийняття відповідного рішення Мін`юст має ретельно дослідити всі обставини справи - встановити наявність факту порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що є підставою для прийняття рішення, зокрема, про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

При цьому суд першої інстанції з урахуванням правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 820/4216/17, від 23 грудня 2021 року у справа № 820/2850/17, в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доречно зауважив, що законодавством чітко передбачено вимоги щодо зазначення мотивів у рішенні Мін`юсту, прийнятого за результатами проведення перевірок державних реєстраторів у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав такими державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав, оскільки законодавець, наділяючи Мін`юст функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, як контролюючий орган, також зобов`язав його мотивувати свої рішення.

При цьому мотивованим є рішення, ухвалене на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, із подальшим застосуванням відповідних норм законодавства.

Відтак Мінюст має оцінити зміст порушень, виявлених Колегією під час проведення перевірки відповідної скарги, зафіксованих у висновку за результатами її проведення, та навести підстави прийняття свого рішення із зазначенням належних і достатніх мотивів застосування певного заходу впливу та з обґрунтуванням строку його застосування.

На думку апеляційного суду, при оцінці обґрунтованості оспорюваного рішення слід виходити із загальних вимог, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акта правозастосування, а саме його обґрунтованості та вмотивованості, та з урахуванням покладеного на суб`єкта владних повноважень приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку доказування правомірності свого рішення.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у пункті 3 наказу Мінюсту від 09 грудня 2021 року № 4411 «Про задоволення скарги», що оспорюється Нотаріусом у рамках цієї справи, не зазначено підстав та мотивів, за яких до позивача застосовано саме такий вид стягнення, як тимчасове блокування доступу до Реєстру, а також строк його застосування у 3 місяці.

Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що наказ Мінюсту від 09 грудня 2021 року № 4411 «Про задоволення скарги» у оскаржуваній позивачем частині вказаним вимогам не відповідає, а отже правомірно визнаний судом першої інстанції протиправним і скасований.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року у справі № 380/25365/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 13 вересня 2022 року.