Справа № 120/4411/22
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

16 вересня 2022 р. Справа №120/4411/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши письмово в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області

про визнання протиправними та скасування вимог,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу з єдиного внеску.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач з 20.02.2004 по 17.11.2021 був зареєстрований як фізична особа - підприємець. З 2015 року підприємницькою діяльністю не здійснював, доходів від підприємницької діяльності не отримував. З 11.11.2013 по 28.09.2020 проживав в Російській федерації та працював на посаді медичного директора в ТОВ "Медичний Гомеопатичний «Центр здоров`я і реабілітації» та посаді лікаря педіатра, що підтверджується записами в трудовій книжці. Роботодавець нараховував та сплачував за нього ЄСВ в період, за який контролюючий орган нарахував недоїмку.

На адресу суду від представника ГУ ДПС у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву згідно якого сторона відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач повідомив, що позивач перебував на обліку в ГУ ДПС у Вінницькій області як фізична особа - підприємець. Відповідач зазначає, що з набранням чинності з 01.01.2017 Законом України від 06.12.2016 №1774-VII позивач як фізична особа - підприємець на спрощеній системі оподаткування зобов`язаний сплачувати єдиний внесок незалежно від того, чи отримував дохід від підприємницької діяльності у звітному періоді.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 20.02.2004 по 17.11.2021 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа.

Відповідно до даних трудової книжки серія НОМЕР_1 , з 11.11.2013 по 28.09.2020 був найманим працівником та працював на посаді «медичного директора» в ТОВ Медичний Гомеопатичний «Центр здоров`я і реабілітації» та посаді «лікаря педіатра» в ТОВ «Цент Гомеопатії». Протягом 2013-2020 років роботодавець в особі ТОВ "Медичний Гомеопатичний «Центр здоров`я і реабілітації» то ТОВ «Цент Гомеопатії», місце розташування у Російській федерації сплачував страховий внесок за ОСОБА_1 у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується лицевими рахунками та довідками про дохід та сумах податку фізичної особи.

Головним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовано: Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф308993-50У на суму 10719,72 грн, за 2019 рік; Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф308993-50У на суму 9049,48 грн за 2020 рік; Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф308993-50У на суму на суму 2200 грн за 2021 рік.

На переконання позивача, такі вимоги є протиправними, а тому, звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до норм статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2464-VI:

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2);

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6);

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10).

Відповідно до пунктів 4), 5) частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

Відповідно до приписів статті 9 Закону №2464-VI:

- єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі (частина перша);

- обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга);

- платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма).

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

З 01.01.2017 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII, відповідно до якого, внесені зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема, у частину першу статті 7, а саме:

- у пункті 2 перше речення абзацу другого пункту слова має право самостійно замінено словом зобов`язаний;

- пункт 3 доповнено абзацом другим такого змісту: для платників, віднесених до першої групи платників єдиного податку, визначених у підпункті 1 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, ця сума не може бути меншою за 0,5 мінімального страхового внеску із зарахуванням відповідних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу, який обчислюється відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пропорційно до сплаченого єдиного внеску.

Отже, з 01.01.2017 єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, при цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до положень частини першої статті 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV (набрав чинності 01.01.2004) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Частиною першою статті 58 ГК України визначено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідним законом, який регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців є Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 №755-IV (далі - Закон №755-IV). Цей Закон, згідно з пунктом 1 розділу VІІІ Прикінцеві положення, набрав чинності з 01.07.2004 та дія його поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців (частина перша статті 3).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV:

- державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом (пункт 4);

- Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, ЄДР) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи (пункт 7).

Основні принципи державної реєстрації визначено в статті 4 Закону №755-IV. Так, відповідно до цієї статі державна реєстрація, серед іншого, базується на принципах обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Із матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.02.2004 по 17.11.2021 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа, а також в контролюючому органі як платник податків та зборів. В спірний період (2013-2020 роки) не займався підприємницькою діяльністю та не отримував від неї доходу, податкову звітність не подавав.

Приписи пунктів 4), 5) частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначають платниками єдиного внеску, зокрема, фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування. Відповідно до норм Закону №2464-VI необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство з 01.01.2017 встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Оскільки Позивач самостійно не нараховував та не сплачував ЄСВ, відповідач на підставі даних інформаційної системи податкових органів виніс оскаржувану податкову вимогу про сплату нарахованих ним сум ЄСВ за період, що охоплює 2013-2020 роки.

Оцінюючи обставини цієї справи, суд враховує, що в охоплений предметом цього спору період (2013-2020 роки) ОСОБА_1 був найманим працівником та працював на посаді медичного директора в ТОВ "Медичний "Гомеопатичний Центр здоров`я і реабілітації» та посаді лікаря педіатра в ТОВ «Цент Гомеопатії», що підтверджується записами в трудовій книжці серія НОМЕР_1 на території Російської федерації.

Протягом 2013-2020 років роботодавець в особі ТОВ "Медичний Гомеопатичний «Центр здоров`я і реабілітації» то ТОВ «Цент Гомеопатії», місце розташування у Російській федерації сплачував страховий внесок за ОСОБА_1 у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується лицевими рахунками та довідками про дохід та сумах податку фізичної особи.

Зазначенні внески враховуються до страхового стажу громадянина України про нарахуванні пенсії на підставі Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежності держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

При прийнятті цього рішення суд на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені в Постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, зокрема, суд касаційної інстанції вважає за необхідне сформулювати правовий висновок, відповідно до якого, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску».

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був викладений Верховним Судом в постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий в постановах, зокрема, від 05.12.2019 у справі №260/358/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 05.03.2020 у справі №824/509/19-а, від 27.03.2020 у справі №140/2214/19, від 02.04.2020 у справі №140/2475/19, від 19.05.2020 у справі №560/1959/19.

При прийнятті рішення суд враховує правові висновки Верховного Суду щодо тлумачення та застосування норм Закону №2464-VI до аналогічних фактичних обставин, відповідно до яких одночасна сплата єдиного соціального внеску її роботодавцем як страхувальником спричинить подвійну сплату цього внеску, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

З огляду на те, що єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за спірний період (2013-2020 роки) за Позивача як найманого працівника, сплатив його роботодавець як страхувальник, суд вважає протиправним повторне нарахування контролюючим органом недоїмки по ЄСВ за цей самий період позивачу.

Пояснення позивача свідчать про те, що він не здійснював підприємницької діяльності в період 2013-2020 рр. та не отримував доходу від такої діяльності, відповідач зворотного не довів.

Підсумовуючи свої висновки, суд дійшов переконання, що оскаржені вимоги головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу з єдиного внеску є незаконними та необґрунтованими. З огляду на те, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску не відповідають критеріям правомірного рішення, що визначені частиною другою статті 2 КАС України, такі слід скасувати як протиправні.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України та враховуючи обґрунтованість позовних вимог суд стягує на користь позивача суму сплаченого нею судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску за №Ф308993-50У від 06.11.2019 ; №Ф308993-50У 03.12.2020 ; №Ф308993-50У від 18.11. 2021

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду із цим позовом судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач - Головне управління ДПС у Вінницькій області (21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; код ЄДРПОУ: ВП 44069150).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар