Справа № 280/6094/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 280/6094/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року (м. Запоріжжя, суддя Семененко М. О.) у справі № 280/6094/21

за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,-

встановив:

У липні 2021 року Головне управління ДПС у Запорізькій області (далі позивач або скаржник) звернулось до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просило стягнути заборгованість з відповідача у розмірі 27 790,50 грн., за такими реквізитами:

- отримувач ГУК у Зап.обл/ТГ м.Бердянськ/11010500, , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат), номер рахунку UА0008455, код класифікації доходів бюджету 11010500, сума стягнення - 19560,46 грн.;

- отримувач ГУК у Зап.обл/ТГ м. Бердянськ/21081500, , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку UA0008455, код класифікації доходів бюджету 21081500, сума стягнення - 6 800,00 грн;

- отримувач ГУК у Зап.обл/ТГ м.Бердянськ/11011001, , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку UА0008455, код класифікації доходів бюджету 1011001, сума стягнення 1 430,04 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено наявність підстав для звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що під час відпрацювання податкового боргу відповідача податковим керуючим в квітні 2020 року встановлено, що відповідачу була сформована податкова вимога від 16.09.2016 року №1455-17, однак докази її направлення у справі боржника відсутні. Вказана вимога вдруге була направлена відповідачу 18.04.2020 та вручена 07.04.2021, докази цього наявні в матеріалах справи. Відтак, скаржник вважає, що ним надані належні докази про направлення/вручення податкової вимоги. Зазначає, що предметом спору є стягнення податкового боргу, а не оскарження податкової вимоги.

З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався, відзив на апеляційну скаргу позивача до суду не подав.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що за даними інтегрованої картки платника податків станом на 19.05.2021 у відповідача наявна заборгованість зі сплати податків і зборів у загальному розмірі 27790,50 грн., а саме: податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 19560,46 грн.; військового збору в розмірі 1 430,04 грн.; адміністративних штрафів та штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну у розмірі 6 800,00 грн., яка виникла з таких підстав:

- відповідачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік №9343899 від 21.01.2019 (термін сплати 21.02.2019), у якій самостійно визначено належне до сплати податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8041,68 грн. та з військового збору в розмірі 670,14 грн. (з урахуванням наявної переплати залишок несплаченого податкового зобов`язання складає 470,14 грн.);

- відповідачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік №7639225 від 26.01.2020 (термін сплати 20.02.2020), у якій самостійно визначено належне до сплати податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5928,83 грн. та з військового збору в розмірі 494,07 грн.;

- відповідачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік №4865039 від 28.01.2021 (термін сплати 19.02.2021), у якій самостійно визначено належне до сплати податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5589,95 грн. та з військового збору в розмірі 465,83 грн.;

- на підставі висновків акту фактичної перевірки від 21.06.2019 №0313/08/01/ НОМЕР_1 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15.07.2019, яким відповідачу визначено суму штрафних санкцій у розмірі 6800,00 грн. у зв`язку з порушенням ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнові їх виробів». Податкове повідомлення-рішення направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та отримано ним 20.07.2019.

Контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми «Ф» №1455-17 від 16.09.2016, відповідно до якої загальна сума податкового боргу відповідача станом на 15.09.2016 становить 6697,32 грн., у тому числі, 29,15 грн. - основні платежі, 6538,25 грн. штрафні санкції, 129,92 грн. пеня.

У зв`язку з несплатою відповідачем податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 19560,46 грн., військового збору в розмірі 1 430,04 грн., адміністративних штрафів та штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну у розмірі 6 800,00 грн., позивач звернувся до суду з позовом для виконання наданих йому Податковим кодексом України повноважень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що податковий орган сформував податкову вимогу, однак у строк більше 1095 днів не вчиняв дій щодо стягнення такого податкового боргу та не направив її на адресу платника податку, правові наслідки виникнення податкового боргу, визначеного такою податковою вимогою, вичерпані. Відтак, контролюючий орган мав обов`язок сформувати та направити на адресу платника податків нову податкову вимогу з актуальною інформацією про факт виникнення грошового зобов`язання, розмір податкового боргу, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк тощо, однак цього обов`язку не виконав, у зв`язку з чим допустив порушення вимог статті 59 ПК України. Оскільки контролюючим органом не доведено належними та допустимими доказами факт належного виконання обов`язку, передбаченого статтею 59 ПК України, суд дійшов висновку, що звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу платника податків є передчасним.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі ПК України), платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України, податкові органи наділені повноваженнями звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному ПК України.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Положеннями п. 59.4 ст. 59 ПК України визначено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Системний аналіз зазначених положень зумовив висновок про те, що несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки є підставою для формування податковим органом та надіслання податкової вимоги. Податковий борг може бути стягнутий у судовому порядку за зверненням податкового органу. Стягнення податкового боргу у судовому порядку передбачає, що податковим органом виконано законодавчі приписи щодо порядку формування та направлення вимоги про стягнення податкового боргу.

Колегія суддів враховує, що оскільки вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо. При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 18 квітня 2019 року у справі №813/2092/15.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що відповідачем у визначені ПК України строки не сплачено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 19560,46 грн. та військового збору в розмірі 1 430,04 грн., які самостійно визначені ним в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2018-2020 роки.

Колегією суддів встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 15.07.2019, яким відповідачу визначено суму штрафних санкцій у розмірі 6800,00 грн. у зв`язку з порушенням ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнові їх виробів», отримано платником податків 20.07.2019, є узгодженим та набуло статусу податкового боргу.

Також, матеріали справи місять сформовану контролюючим органом податкову вимогу форми «Ф» №1455-17 від 16.09.2016, яка направлена на адресу відповідача 18.04.2020 року.

В свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять належних доказів вручення відповідачу податкової вимого форми «Ф» №1455-17 від 16.09.2016, адже з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що подана позивачем до матеріалів справи, неможливо встановити дату направлення поштової кореспонденції, а також зміст поштового відправлення, у зв`язку з чим не підтверджено направлення саме податкової вимоги форми «Ф» №1455-17 від 16.09.2016. Також, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що допис номеру рекомендованого поштового відправлення здійснений від руки (не у вигляді штрих-коду), вручення такого поштового виправлення відбулось шляхом опущення в поштову скриньку адресата, що є свідченням того, що вручення фактично не відбулось.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача, що ним надані належні докази про вручення податкової вимоги.

Відповідно до приписів п. 101.1. ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном "безнадійний" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (п.п. 101.2.3. п. 101.2. ст. 101 ПК України).

При цьому, п. 102.4 ст. 102 ПК України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.09.2021 у справі № 620/3852/19.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий орган сформував податкову вимогу форми «Ф» №1455-17 від 16.09.2016, однак у строк більше 1095 днів не вчиняв дій щодо стягнення такого податкового боргу та не направив її на адресу платника податку, у зв`язку з чим, правові наслідки виникнення податкового боргу, визначеного такою податковою вимогою, вичерпані.

З цих підстав, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що контролюючий орган був зобов`язаний сформувати та направити на адресу платника податків нову податкову вимогу з актуальною інформацією про факт виникнення грошового зобов`язання, розмір податкового боргу, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк тощо, однак такого обов`язку не виконав.

Приписами п. 95.2 ст. 95 ПК України визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Натомість, позивачем не доведено належними доказами виконання ним приписів п.59.1 ст.59 та п. 95.2 ст. 95 ПК України.

З цих підстав, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що звернення позивача до суду з позовом про стягнення податкового боргу платника податків є передчасним. Натомість, доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 280/6094/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко