Справа № 227/2633/15-а
Суддя: Любчик В. М.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

13.09.2022 227/2633/15-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Любчик В.М.,

за участю

секретаря судового засідання Сафронової К.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Добропілля позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

14 травня 2015 року позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області (адреса: 84406, Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Фрунзе, буд. 15). Позов вмотивовано тим, що з серпня 2014 року позивачу припинено виплату пенсії без повідомлення причин невиплати. Зазначає, що заборгованість за період з серпня2014 року по січень 2015 року становить 25468,50 грн. Просив визнати неправомірними дії щодо незаконної невиплати нарахованої пенсії; стягнути невиплачену суму пенсії за період з серпня2014 року по січень 2015 року у розмірі 25468,50 грн, виплатити заборгованість, що буде накопичуватися з дня подання адміністративного позову, стягнути моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн, зобов`язати нараховувати та проводити виплату пенсії в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Харцизьк Донецької області та отримує державну пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка є єдиним джерелом його існування. З серпня 2014 року до теперішнього часу відповідач припинив виплату призначеної пенсії, без зазначення причини, у зв`язку із чим позивач опинилася у дуже скрутному матеріальному становищі. Як зазначає позивач щомісячна виплата пенсії становила 4244,75 гривень, у зв`язку з чим сума невиплаченої пенсії за період з серпня 2014 року по січень 2015 року становить 25468,50 гривень. Позивач вважає таку відмову відповідача незаконною і такою, що порушує норми чинного законодавства України та міжнародних договорів, виконання яких взяла на себе Україна. Також, вищенаведеними незаконними діями позивачу було причинено моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача, гарантованих Конституцією України і чинним законодавством України, в частині своєчасного отримання пенсії, що призвело до втрати налагоджених і нормальних життєвих зв`язків, через що вона вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач не має змоги своєчасно та в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги, нести витрати по утриманню будинку, в якому мешкає, належним чином харчуватися та вдягатися, внаслідок чого став нервовим, роздратованим та пригніченим, стан самопочуття погіршився.

15 травня 2015 року судом постановлено ухвали про відкриття провадження у справі, призначення справи до попереднього судового засідання та про відстрочку сплати судового збору.

02 червня 2015 року судом постановлено ухвалу про призначення справи до судового розгляду.

23 червня 2015 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, розгляд справи відкладено.

22 липня 2015 року ухвалою суду зупинено провадження у справі до призначення представника відповідача по справі.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 за переведенням до іншого суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2015 року головуючим суддею визначено суддю Притуляка С.А.

У зв`язку із закінченням у судді Притуляка С.А. терміну повноважень судді, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2018 року головуючим суддею визначено суддю Мацишин Л.С

У зв`язку із знаходженням судді Мацишин Л.С. у відпустці по догляду за дитиною, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2020 року головуючим суддею визначено суддю Кошлю А.О.

У зв`язку із відрядженням судді Кошлі А.О. до іншого суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 року головуючим суддею визначено суддю Левченка А.М.

У зв`язку із закінченням у судді Левченка А.М. п`ятирічного строку призначення на посаду судді, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 року головуючим суддею визначено суддю Любчик В.М.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2021 року поновлено провадження у справі № 227/2633/15-а за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди, призначено судове засідання, визнано явку сторін у судове засідання обов`язковою.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року до участі у справі залучено у якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час, та місце слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, доказів поважності своєї неявки, до суду надано не було.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області у судове засідання не з`явився, про дату, час, та місце слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, однак доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи у відсутність представника відповідача, надано не було.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника управління. Разом з тим, 09 лютого 2022 року було надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку у Головному управлінні з 01 березня 2016 року. Відповідно до атестату № 357, надісланого Пологівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, пенсія ОСОБА_1 виплачена по 29.02.2016 р. Відповідно до витягу із протоколу засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщенним особам Межівської районної державної адміністрації № 57 від 07.08.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено в поновленні соціальних виплат у зв`язку з непідтвердженням фактичного місця проживання. На підставі рішення комісії Головним управлінням було призупинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2017 року. Із заявою про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 звернувся до Головного управління в березні 2018 року та надав нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.03.2018 р. На підставі рішення комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Межівської районної державної адміністрації )витяг з протоколу № 86 від 10.04.2018 р.) про поновлення соціальних вмплат, ОСОБА_1 було відновлено нарахування та виплату пенсії. На підставі рішення комісії виплату пенсії ОСОБА_1 було поновлено з 01.07.2018 р. Тому, з огляду на те, що ОСОБА_1 суму пенсії за період з серпня 2014 року по січень 2015 року в розмірі 25468,50 грн виплачено, просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника управління.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши доводи позову, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, з`ясувавши всі обставини у справі, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі Закон №1706) встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 1706 громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Судом встановлено, що позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області та є особою, на яку поширюється Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Позивач долучив до матеріалів справи фотокопію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 28.11.2012 року Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном дії «довічно».

З інформації наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідно до атестату № 357, надісланого Пологівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, пенсія ОСОБА_1 була виплачена по 29.02.2016 року, тобто заборгованість з виплати пенсії за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року в розмірі 25468,50 грн відсутня.

Разом з тим, відповідно до довідки наданої начальником відділу опрацювання пенсійної документації № 5 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком і на даний час.

Згідно положень статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов`язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд зазначає, що правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, тому право на звернення до суду у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Враховуючи, що заборгованість з виплати пенсії позивачу за період з серпня 2014 року по січень 2015 року відсутня, позивач отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, стягнення невиплаченої суми пенсії задоволенню не підлягають.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд враховує, що тимчасове припинення виплати позивачу пенсії було обумовлено проведенням антитерористичної операції на тимчасово окупованих територіях Луганської і Донецької областей, до яких належить і м. Харцизьк Донецької області, яке і до сьогоднішнього дня залишається на непідконтрольній Україні території. З огляду на це управління Пенсійного фонду України в м. Харцизька Донецької області, яке мало проводити нарахування і виплату пенсії позивачу, було передислоковано до міста Красний Лиман (Лиман) Донецької області, однак до сьогоднішнього дня належним чином не відновило своє функціонування.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач лише зазначає, що незаконними діями Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області йому причинено моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача, гарантованих Конституцією України і чинним законодавством України, в частині своєчасного отримання пенсії, що призвело до втрати налагоджених і нормальних життєвих зв`язків, через що він вимушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач не має змоги своєчасно та в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги, нести витрати по утриманню будинку, в якому мешкає, належним чином харчуватися та вдягатися, внаслідок чого став нервовим, роздратованим та пригніченим, стан самопочуття погіршився.

Разом із тим, позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, не надано жодних доказів заподіяння душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 3000 гривень. При цьому, позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000 гривень є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача стосовно зобов`язання відповідача нараховувати та проводити на користь позивача виплату нарахованої пенсії, є безпідставними, оскільки встановлювати обов`язки на майбутнє без врахування змін чинного законодавства, яке може мати місце та без наявності спірних правовідносин неможливо. Рішення суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень і також не може бути умовним. Розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявності неіснуючих порушень суперечить вимогам закону, а тому в цій частині вимоги позивача є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 23, 1173 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 6, 7-9, 12, 77, 139, 241-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Любчик

13.09.2022