Справа № 640/18107/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Почепі В.В.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача: Змієвець О.П., Чебан Н.М.

від відповідача (апелянта): Норець В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Державне підприємство "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДПС (надалі - відповідач, правонаступник Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків), в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2020 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивача зазначив про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у зв`язку з тим, що ДП "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів", починаючи з 3 кварталу 2017 року по 3 квартал 2019 року, своєчасно у порядку та у розмірах, визначених законодавством, здійснювало відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку в розмірі 40%. Як зазначає позивач, у зв`язку з із внесенням змін постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №1015 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", яка набрала чинності 17 грудня 2019 року, щодо відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку, ДП "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" подало розрахунок чистого прибутку за 2019 рік 4 квартал 2019 року відповідно до вказаної постанови; при цьому, правовідносини щодо відрахування частини чистого прибутку за 1, 2 та 3 квартали 2019 року виникли та реалізовані до набрання чинності постановою №1015, з урахуванням чого сплата частини чистого прибутку у розмірі 90% повинна здійснюватися лише за 4 квартал 2019 року, а не за весь 2019 рік. Крім того, позивач зазначає про відсутність у відповідача правових підстав для донарахування оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням частини чистого прибутку за 2019 рік, оскільки частина чистого прибутку не є податковим платежем у розумінні положень Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено повністю:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників ДПС від 05 травня 2020 року №;

- стягнуто на користь Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 21020,00 грн. (двадцять одна тисяча двадцять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників ДПС.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням про задоволення позовних вимог, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що за наслідками проведеної перевірки встановлено, що ДП "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" невірно застосувало норматив відрахування частини чистого прибутку (доходу) у розмірі 40%, тоді як підлягає застосуванню 90% від обсягу чистого прибутку (доходу).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представники позивача заперечували проти апеляційної скарги, з підстав зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та зазначали, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог законодавства.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що співробітниками Офісом великих платників податків ДПС проведено камеральну перевірку з питань правильності обчислення та повноти нарахування позивачем частини чистого прибутку за 2019 рік.

За результатом перевірки контролюючим органом складено акт від 29 квітня 2020 року №16730/10/28-10-45-02-08 (надалі - Акт перевірки).

В акті перевірки контролюючим органом встановлено, що позивач при визначенні основного зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) за 2019 рік застосував норматив відрахування частини чистого прибутку (доходу) у розмірі 40%, тоді як підлягає застосуванню 90% від обсягу чистого прибутку (доходу) за 2019 рік.

Не погодившись з висновками акту перевірки, позивачем надало до Офісу великих платників податків ДПС заперечення на акт перевірки.

За результатом розгляду заперечень контролюючим органом листом, повідомив позивача про залишення висновків акту перевірки без змін.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2020 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України за порушення статті 111 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" та пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, ДП "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Частина чистого прибутку (доходу) господарського організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань)" на 157 664 741,00 грн.

Позивач, вважаючи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нормативні визначення понять грошове зобов`язання, податкове зобов`язання (в редакції Податкового кодексу України на час спірних відносин), частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм Податкового кодексу України. Цей платіж, хоча і є обов`язковим, але не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи управління об`єктами державної власності визначає Закон України "Про управління об`єктами державної власності", статтею 111 якого встановлені особливості відрахування державними підприємствами частини прибутку (доходу).

Відповідно до положень частини першої статті 111 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" державні унітарні підприємства та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138 відповідно до статті 29 Бюджетного кодексу України та статей 5 і 111 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" затверджено Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (далі по тексту - Порядок №138).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2017 року №601 "Про внесення зміни до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями" (далі по тексту - Постанова №601) зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2019 року №412, що діяла до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №1015, постановлено, що на часткову зміну абзацу першого пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, установити, що частина чистого прибутку (доходу), що відраховується ДП "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" до державного бюджету за відповідний період, визначається у розмірі 40 відсотків за умови спрямування ним 35 відсотків чистого прибутку (доходу) від своєї діяльності на модернізацію та закупівлю обладнання, в тому числі для персоналізації паспортів громадян України для виїзду за кордон та паспортів громадян України у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій. Використання 35 відсотків чистого прибутку (доходу) підлягає державному фінансовому аудиту.

Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та діє до 31 грудня 2019 року.

Як зазначає позивач в адміністративному позові, на виконання постанови №601 ДП "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" за 9 місяців 2019 року нарахувало та перерахувало до державного бюджету частину чистого прибутку (доходу) у розмірі 40% та спрямувало частину чистого прибутку (доходу) від своєї діяльності у розмірі 35% на модернізацію та закупівлю обладнання, в тому числі для персоналізації паспортів громадян України для виїзду за кордом та паспортів громадян України у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій (розрахунок частини чистого прибутку за 9 місяців 2019 року подано 11 листопада 2019 року, реєстраційний №).

На підтвердження своєчасності сплати частину чистого прибутку (доходу) у розмірі 40% за 1 квартал 2019 року, 2 квартал 2019 року та 3 квартал 2019 року позивач надав до справи копії платіжних доручень та банківських виписок.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №1015 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" (надалі - Постанова №1015), внесені такі зміни: у Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138:

2) пункт 2 доповнити абзацом такого змісту:

"Центральним органам виконавчої влади забезпечити надходження до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що належать до сфери управління зазначених органів, наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період 2019 року у строк до 13 грудня 2019 року у розмірі, визначеному абзацом першим пункту 1 цього Порядку.".

2. У пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2017 року №601 "Про внесення зміни до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями" цифри " 2019" замінити цифрами " 2018".

Постанова №1015 набрала чинності 17 грудня 2019 року та станом на момент винесення рішення у цій справі є чинною, відомості про оскарження її в судовому порядку, визнання нечинною відсутні.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 16 травня 2011 року №285 "Про затвердження форми розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями" передбачено, що звітним періодом, за який подається розрахунок, є перший квартал, перше півріччя, три квартали, рік.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом із фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємства.

Отже, з урахуванням наведених положень законодавства, на позивача покладено обов`язок подання розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету за 2019 рік з урахуванням положень Постанови №1015.

Спірним питанням у правовідносинах, що склалися між сторонами, є застосування позивачем Порядку №138 (у відповідній редакції) при визначенні відсотка (40% або 90%) частини чистого прибутку за 1 квартал 2019 року, півріччя 2019 року та три квартали 2019 року, що має бути перерахований до державного бюджету.

Судом першої інстанції встановлено, що у поданих розрахунках частини чистого прибутку (доходу) за 1 квартал 2019 року, півріччя 2019 року та три квартали 2019 року позивач застосував норматив відрахування частини чистого прибутку (доходу) 40% з дотриманням положень Постанови №601.

Так, Постановою №1015, яка набрала чинності 17 грудня 2019 року, тобто після подання позивачем розрахунків частини чистого прибутку (доходу) за 1 квартал 2019 року, півріччя 2019 року та три квартали 2019 року, збільшено норматив відрахування спірного платежу до 90%.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Стаття 58 Основного Закону України передбачає зворотну дію законів в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують саме юридичну відповідальність особи, що також є загальновизнаним принципом права.

Конституційний Суд України у рішенні №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів зазначив: "У регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма)".

Три варіанти дії нормативних актів у часі забезпечують стабільність і необхідну гнучкість правового регулювання в часі - минулому, теперішньому та майбутньому. Як негайна, так і зворотна дія юридичної норми пов`язана з можливістю застосування "нової" норми щодо відносин, які виникли в минулому. Водночас негайна дія є усталеною практикою, а зворотна дія - виняток, який порушує конституційний принцип "закон не має зворотної сили" (lex ad praeterian non valet).

Конституційний Суд України неодноразово звертався до визначення змісту положення частини першої статті 58 Конституції України, згідно з яким нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Так, у рішенні Конституційного Суду України №1-рп від 09 лютого 1999 року у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів уточнюється, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

У рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2001 від 5 квітня 2001 року у справі про податки зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли та закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України у рішенні №6-рп від 19 квітня 2000 року у справі про зворотну дію кримінального закону у часі визначив, що "Суть зворотної дії у часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їхні приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи".

Для відносин, які мають тривалий характер, зворотна дія означає неможливість застосування норми "нового" нормативно-правового акта щодо відносин, які виникли до набуття ним чинності, але продовжують існувати. У такий спосіб відбувається змішування зворотної та безпосередньої дії нормативно-правового акта в часі, чим заперечується можливість негайного застосування норми права.

Іншим можливим правомірним проявом ретроактивного застосування юридичних норм є забезпечення недопустимості "повороту до гіршого". Принцип ретроактивності нерозривно пов`язаний зі створенням умов для недопущення "повороту до гіршого" під час регулювання суспільних відносин. У такий спосіб підтримується баланс між нагальністю оновлення нормативних актів чи заповнення прогалин у праві, з одного боку, і стабільністю та наступництвом правової системи, з іншого.

Правозастосовні орієнтири щодо реалізації принципів верховенства права, юридичної визначеності, res judicata та ретроактивності, а також правила недопустимості "повороту до гіршого" підлягають застосуванню згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії" (заява №28342/95, §61), "Пономарьов проти України" (заява №3236/03, §§47, 52) та іншими.

Отже, оскільки належна до бюджету сума чистого прибутку відображена позивачем у розрахунках частини чистого прибутку, поданих за 1 квартал 2019 року, півріччя 2019 року, ІІІ квартали 2019 року в розмірі 40% до набрання чинності Постановою №1015, судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що ДП "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" правомірно розрахував частину чистого прибутку за 1 квартал 2019 року, півріччя 2019 року, ІІІ квартали 2019 року в розмірі 40%, яка підлягає сплаті до бюджету.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надано суду доказів, які б підтверджували заниження позивачем основного зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) за 2019 рік, зокрема, матеріали справи не містять відповідних розрахунків частини чистого прибутку (доходу) за відповідний період, як і відсутні пояснення відповідача із посиланням на відповідні норми законодавства стосовно виникнення у позивача обов`язку перерахунку суми чистого прибутку, відображеної в розрахунках частини чистого прибутку, поданих за 1 квартал 2019 року, півріччя 2019 року, 3 квартали 2019 року із застосуванням нормативу відрахування частини чистого прибутку (доходу) 90% замість 40%.

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції відповідачем не спростовано, що у поданих розрахунках частини чистого прибутку (доходу) за 1 квартал 2019 року, півріччя 2019 року та три квартали 2019 року позивач застосував норматив відрахування частини чистого прибутку (доходу) 40%, а за четвертий квартал 2019 року позивачем застосував норматив відрахування частини чистого прибутку (доходу) 90%.

Так, пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Таким чином, комплексне тлумачення вказаних норм дає підстави для висновку, що відповідач має право визначати (у даному випадку збільшувати) суми грошових зобов`язань лише щодо податків або зборів, які передбачені податковим законодавством.

Так, Верховним Судом неодноразово вирішувались спори щодо обсягу наданих контролюючому органу повноважень у питанні контролю правильності нарахування і сплати частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями із застосуванням норм ПК України, що були чинні до 23 травня 2020 року. Так, у постановах від 18 листопада 2021 року по справі №803/919/16, №814/178/15, від 24 травня 2019 року по справі №806/1420/16, від 31 січня 2019 року по справі №819/25/18, від 01 серпня 2018 року по справі №826/19797/16, від 18 вересня 2019 року по справі №520/1919/19, від 27 листопада 2019 року по справі №826/14937/15, від 17 вересня 2020 року по справі №640/18375/18 тощо, предметом позову у яких було визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, Верховний Суд за наслідками аналізу приписів статей 9, 10, 14 ПК України дійшов висновку, що з нормативного визначення понять "грошове зобов`язання", "податкове зобов`язання" (у редакції ПК України, що була чинна до 23 травня 2020 року) слідує, що частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань не є податковим платежем у розумінні норм ПК України. Цей платіж, хоча і є обов`язковим, але не віднесений ні до загальнодержавних податків і зборів, ні до місцевих податків.

Враховуючи нормативні визначення понять грошове зобов`язання, податкове зобов`язання (в редакції Податкового кодексу України на час спірних відносин), частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм Податкового кодексу України. Цей платіж, хоча і є обов`язковим, але не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.

Посилання контролюючого органу на нормами підпункту підпунктом 191.1.51 пункту 191.1 статті 191 Податкового кодексу України повноважень щодо обліку таких платежів не змінює правової природи такого платежу.

Так, відповідно до пунктів 16, 171 частини 2 статті 5 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" від 21.09.2006 N 185-V (надалі - Закон N 185-V) здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема призначає позапланові ревізії та перевірки використання об`єктів управління державної власності та встановлює порядок їх проведення; визначає критерії віднесення державних унітарних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, до таких, фінансова звітність (у тому числі консолідована) яких підлягає обов`язковій перевірці незалежним аудитором, залежно від балансової вартості активів таких державних унітарних підприємств чи господарських товариств.

Згідно пункт 8 частини 1 статті 6 Закону N 185-V уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань: забезпечують проведення щорічних незалежних аудиторських перевірок фінансової звітності державних унітарних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі. У разі зміни керівника суб`єкта господарювання забезпечують проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності такого суб`єкта у порядку, передбаченому законом.

Колегія суддів звертає увагу, що Законом N 185-V чітко визначено, що перевірка унітарних органів здійснюється аудиторською службою, яка не входить до податкового органу та є самостійним органом, отже в даному випадку відповідач перебрав на себе повноваження аудиторською служби

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься Акт Державної аудиторської служби України від 08.11.2019 року №05-21/16, в якому підлягало перевірці відрахування позивач частини чистого прибутку (доходу) за період з червня 2017 року по червень 2019 рік та ревізією встановлено правомірність відрахування позивачем частини чистого прибутку (доходу) за півріччя 2019 року в розмірі 40%, отже твердження відповідача є необґрунтованими.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем "Частина чистого прибутку (доходу) господарського організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань)" є протиправним, а податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2020 року № підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянта є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення прийнято у відповідності до вимог законодавства.

В даному випадку колегія суддів звертає увагу, що відповідач як суб`єкт владних повноважень приймаючи оскаржуваний акт індивідуальної дії діяв без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, що призвело до безпідставного застосування до товариства фінансових санкцій у вигляді штрафу.

Також, колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі апелянт посилається виключно на норми права. При цьому не констатує конкретно, що порушено судом першої інстанції під час прийняття рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.