Справа № 461/3120/22
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2022-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/3120/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

представник позивача ? Винниченко Михайло Петрович

(79008, м. Львів, Староєврейська, 26/9)

до

відповідач ? Львівська митниця Державної митної служби

(79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1)

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

27.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної митної служби про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, згідно якого просить скасувати постанову Львівської митниці ДФС від 17 квітня 2018 року про порушення митних правил № 2035/20900/18, як таку, що була ухвалена з грубим порушенням норм права та постановлена без виклику та участі особи яка притягається до відповідальності та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Крім цього, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позову покликається на те, що 28 березня 2018 року працівниками Львівської митниці ДФС щодо нього складено протокол про порушення митних правил № 2035/20900/18. Згідно даного протоколу, причиною його складання було порушення строку вивезення автомобіля «MERCEDES-BENZ», модель «Е320» VIN-код НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , країна реєстрації Польща, встановленого ст. 95 Митного кодексу України. Зазначає, що даний протокол було складено без його участі. Вважає, що даний протокол є неналежним та недопустимим доказом і не може бути врахований при розгляді даної справи, оскільки він не доставив транспортний засіб до митного органу у встановлений МК України термін з поважних причин, а саме через те, що даний транспортний засіб знаходився в несправному стані після ДТП.

Щодо постанови митного органу про порушення митних правил № 2035/20900/18 від 17 квітня 2018 року, позивач зазначає, що така була складена без його участі та виклику. Внаслідок того, що митний орган не викликав його для участі у розгляді протоколу про порушення митних правил, він не міг захистити свої права та подати докази на спростування обставин викладених у протоколі про порушення митних правил.

Відтак, позивач вважає, що постанова Львівської митниці Державної митної служби у справі про порушення митних правил № 2035/20900/18 від 17.04.2018 року підлягає скасуванню, а справа про порушення митних правил № 2035/20900/18 щодо нього - закриттю.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.07.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Винниченко Михайло Петрович залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків.

11 липня 2022 року позивач подав до суду клопотання про продовження строку усунення недоліків, в якій просив відстрочити, розстрочити, зменшити чи звільнити його від сплати судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.07.2022 року ОСОБА_2 поновлено десятиденний строк оскарження постанови про порушення митних правил №2035/20900/18 від 17.04.2022 року Львівської митниці Державної митної служби України та відкрито провадження в адміністративній у справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України. Також позивачу відстрочено сплату судового збору у повному обсязі до ухвалення судового рішення у справі.

22.07.2022 року від представника відповідача Ю. Сичова надійшов відзив на позовну заяву.

03 серпня 2022 року від представника позивача Винниченка М.П. до суду надійшов розрахунок судових витрат.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, згідно якої позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, враховуючи також те, що поважних причин неявки в судове засідання представником відповідача не наведено.

Крім того, суд враховує положення ст. 205 КАС України, відповідно до яких неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що відповідач (уповноважений представник) не з`явився у судове засідання, обізнаний про наявність даного адміністративного позову в провадженні суду, а також повідомлявся про місце, час, дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає можливим провести розгляд справи у його відсутності.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи та перешкоди для ухвалення законного судового рішення відсутні.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.4 ст. 229 КАС України).

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Судом встановлено, що 28 березня 2018 року уповноваженим працівником Львівської митниці ДФС було складено протокол про порушення митних правил № 2035/20900/18 щодо ОСОБА_1 за ознаками порушень митних правил, передбачених ч.3 ст. 470 МК України. Згідно даного протоколу ОСОБА_1 своєчасно не доставив товар транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», модель «Е320» VIN-код НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , чим перевищив встановлений Митним кодексом України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб.

17 квітня 2018 року заступник начальника Львівської митниці ДФС начальник УПМП та МВ Скормний Я.І., за результатами розгляду матеріалів справи про порушення митних правил за ознаками вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, виніс постанову №2035/20900/18, якою ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 489 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 495 Митного кодексу України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 526 Митного кодексу України передбачено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Позивач у позовній заяві зазначає, що протокол про порушення митних правил № 2035/20900/18 та оскаржувана постанова складені за його відсутності та стверджує, що митний орган взагалі не викликав його для складання протоколу про порушення митних правил та розгляду справи за результатами якої була винесена оскаржувана постанова.

Внаслідок неповідомлення про розгляд справи позивач був позбавлений можливості подати докази на підтвердження відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та надати свої пояснення з приводу інкримінованого йому правопорушення.

Зокрема, у позовній заяві позивач зазначає, що транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», модель «Е320» VIN-код НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок аварії перебував «не на своєму ходу», що підтверджується рядом доказів, які могли бути надані ним як при складанні протоколу так і при винесенні постанови. Серед таких доказів є, зокрема: акт приймання-передачі транспортного засобу складний ТОВ «Фортуна авто» та позивачем, довідка про перебування авто в ремонті з зв`язку з аварією, товарний чек про оплату послуг та виписка і витяг, що підтверджують статус суб`єкта господарювання ТзОВ «Фортуна авто».

Представник відповідача у відзиві стверджує, що 12.03.2018 року на адресу ОСОБА_1 . Львівська митниця ДВС скерувала лист про прибуття ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС для надання пояснення та можливого документування митного правопорушення, однак ОСОБА_1 на виклик не з`явився. Також, листом Львівської митниці ДФС від 28.03.2018 примірник протоколу про порушення митних правил №2035/20900/18 від 28.03.2018 було скеровано на адресу ОСОБА_1 . Крім цього, 17.04.2018 листом на адресу ОСОБА_1 було скеровано примірник оскаржуваної постанови, однак вказаний лист повернувся на митницю за закінченням встановленого строку зберігання.

На підтвердження надсилання вищевказаних документів, представником відповідача надано списки згрупованих поштових відправлень та копію конверту.

Дослідивши вищевказані копії поштових документи, суд приходить до висновку, що такі документи не підтверджують факту отримання ОСОБА_1 надісланої кореспонденції або належного її надсилання. Так, представником відповідача не надано суду рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень. В свою чергу, з наданої представником відповідача копії поштового конверту взагалі не можливо встановити кому він був адресований. Долучена відповідачем копія списку листів рекомендованих не містить даних про зміст поштових відправлень (повідомлення, протокол тощо), до того ж така копія є неякісною і з неї неможливо достеменно встановити повний текст наданих документів, в тому числі належним чином ідентифікувати дату скерування поштових відправлень. Відповідачем не надано суду відповідних бланків отримання поштової кореспонденції адресатом або самих конвертів з відповідними повідомленнями, хоча очевидним є те, що уповноважений представник митниці повинен був під час розгляду перевірити вказані обставини.

Так, згідно ст. 526 МКУ, справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Крім того, наведені положення повинні були бути враховані під час розгляду, що, серед іншого, зумовлює необхідність збереження та долучення документів щодо оповіщення особи у матеріалах справи.

Таким чином, станом на 17.04.2018 року, тобто на день розгляду справи, в митного органу не було підтвердження того, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд щодо нього справи про порушення митних правил за ч.3 ст. 470 МК України.

Наведені обставини виключали можливість розгляду 17.04.2018 року справи про порушення ОСОБА_1 митних правил за його відсутності та винесення оскаржуваної постанови.

Натоміть, розгляд справи про порушення ОСОБА_1 митних правил за його відсутності, без належного його повідомлення призвів до неможливості реалізації ним прав, передбачених ст. 498 МК України та ст. 268 КУпАП.

У відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 30.01.2020 року у справі № 482/9/17, «У процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право користуватися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП. Колегія суддів враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим. Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, що якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи».

Таким чином, встановлено, що при розгляді справи не були враховані пояснення особи, яка притягуються до адміністративної відповідальності та докази про наявність яких зазначає позивач, зокрема: акт приймання-передачі транспортного засобу складний ТОВ «Фортуна авто» та позивачем, довідка про перебування авто в ремонті з зв`язку з аварією, товарний чек про оплату послуг, та виписка і витяг що підтверджують статус суб`єкта господарювання ТзОВ «Фортуна авто».

За таких обставин, позбавлення ОСОБА_1 можливості реалізації його прав, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, внаслідок необізнаності його із датою та часом розгляду справи про порушення митних правил, а також про початок та перебіг відповідного провадження свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови від 17.04.2022 року.

Оцінюючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності у діях ОСОБА_1 вини у порушенні митних правил, суд зазначає, що оскільки судом встановлено, що уповноваженою особою митного органу допущено порушення при розгляді справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, повинні бути дослідженні при новому розгляді справи уповноваженим на це органом, з наданням належної процесуальної оцінки усім доказам у справі, в тому числі доказам на які вказує позивач.

Отже, виходячи з наведеного, в даному конкретному випадку, з врахуванням наведених вище обставин, суд не надає оцінки доводам сторін щодо наявності чи відсутності у діях особи складу правопорушення, адже наведені доводи повинні бути досліджені під час нового розгляду компетентним органом митниці.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що притягнення позивача до відповідальності здійснено з порушенням права позивача на участь при розгляді справи про порушення митних правил, що само по собі є грубим порушенням права на захист.

Наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву доводи не спростовують наведених вище судом обставин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова Львівської митниці Державної фіскальної служби України у справі про порушення митних правил № 2035/20900/18 від 17.04.2018 року підлягає скасуванню.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід направити на новий розгляд до Львівської митниці. При цьому, під час розгляду справи уповноваженому органу слід врахувати обставини, наведені у даному судовому рішенні, які стали підставою для скасування оскаржуваної постанови, усунути вказані недоліки та належним чином оцінити доводи позивача щодо відсутності у його діях складу правопорушення.

Водночас, суд вважає, що у даній справі відсутні законні підстави для закриття провадження на даному етапі адміністративного провадження, адже обставини на які посилається позивач підлягають перевірці під час нового розгляду справи митним органом.

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова 15.07.2022 позивачу відстрочено сплату судового збору у повному обсязі до ухвалення судового рішення у справі.

Розмір ставки судового збору, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01.01.2022 року Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік», становить 496,20 гривень.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з позивача на користь держави слід стягнути Ѕ несплаченої суми судового збору в розмірі 248,10 гривень, іншу частину слід віднести за рахунок держави.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з отриманням правової допомоги у розмірі 3000 гривень, виходжу з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 цієї ж статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 3, 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Винниченком М.П. укладено Договір про надання правової допомоги від 25.06.2022.

Відповідно до Акту приймання наданих послуг від 25 липня 2022 року, складеного на виконання вищевказаного договору, виконавець надав, а клієнт прийняв наступний обсяг послуг:

-вивчення та аналіз матеріалів справи, вивчення судової практики даної категорії справ та консультування клієнта 1000 гривень;

-готування позовної заяви, проведення розрахунків, та інших документів, підготовка документів для подачі до суду 1000 гривень;

-участь у судовому засіданні та ведення справ у суді 1000 гривень.

25.07.2022 року ОСОБА_1 передав адвокату Винниченку М.П. грошові кошти в сумі 3000 гривень. Таким чином, позивач провів розрахунок за надані послуги.

Умови Договору виконанні в повному обсязі, претензій по виконанню послуг відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позивача та відповідача щодо розподілу судових витрат, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору (справи), суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. є співмірним із складністю справи; виконаними роботами (наданими послугами; часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Однак, враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме фактично однієї з двох заявлених вимог, які стосувались одного процесуального рішення, з урахуванням положень ч.3 ст. 139 КАС України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1500 гривень.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівської митниці Державної фіскальної служби України у справі про порушення митних правил № 2035/20900/18 від 17.04.2018 року, згідно з якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України.

Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч.3 ст. 470 МК України надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) - Львівської митниці Державної митної служби України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму несплаченого судового збору у розмірі 248,10 гривень.

Стягнути з Львівської митниці Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Представник позивача ? Винниченко Михайло Петрович (79008, м. Львів, Староєврейська, 26/9)

Відповідач ? Львівська митниця Державної митної служби (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1)

Повний текст судового рішення складений 15.09.2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.