Справа № 640/14063/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Висоцького А.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "29" квітня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивачу перерахувати та виплачувати пенсію на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2021 №11/18118 без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.02.2020;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати позивачу пенсію на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2021 №11/18118 без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.02.2020, з урахуванням проведених раніше виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку його пенсії з урахуванням надбавок та премії, зазначених у новій довідці про розмір грошового забезпечення, протиправними та такими, що грубо порушують його конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення у належному розмірі.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2022 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті пенсії позивачу на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2021 №11/18118, починаючи з 01.02.2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.02.2020 перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2021 №11/18118 про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020, з урахуванням раніше проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачеві у здійсненні перерахунку його пенсії на підставі оновленої довідки, діяв протиправно. Щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, то позивачем не доведено, а судом не встановлено з матеріалів справи, застосування відповідачем таких обмежень до позивача. Тому, вимога в цій частині не стосується суті порушеного права і підстав позову, є необґрунтованою і передчасною.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду у відповідній частині та ухвали нову постанову, якою позовні вимоги в частині перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на те, що задоволення позовної вимоги про перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром буде свідчити про ефективний спосіб захисту з боку суду.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 21.08.2019 є військовим пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

У зв`язку зі зміною грошового забезпечення Адміністрацією Державної прикордонної служби України видано довідку від 17.02.2021 №11/18118 про розмір його грошового забезпечення позивача за посадою - Першого заступника Голови Державної прикордонної служби України станом на 29.01.2020.

Враховуючи вказане, позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.03.2021 про перерахунок та виплату пенсії на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.02.2020.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.04.2021 № 9834-8184/Г-02/8-2600/21 відмовлено позивачу у перерахунку та виплаті пенсії на підставі вищевказаної довідки без обмеження максимального розміру пенсії у зв`язку з відсутністю підстав та повідомлено, що оформлені та подані всупереч ст. 63 Закону №2262-ХІІ та Порядку №45 довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.11.2020 не можуть бути підставою для перерахунку пенсії згідно із Законом, а надіслані уповноваженими підрозділами міністерств та відомств довідки про розмір грошового забезпечення Головне управління повертає без виконання.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, які, на думку позивача, призводять до порушення його прав на пенсійне забезпечення, останній звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII.

Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі.

Стаття 10 Закону № 2262-XII передбачає, що призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «;Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесені зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Водночас положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2021 року у справі №400/2085/19.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова ВС України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.03.2021 про перерахунок та виплату пенсії на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.02.2020.

Однак, відповідач відмовив у перерахунку та виплаті пенсії на підставі довідки без обмеження максимального розміру пенсії у зв`язку з відсутністю підстав для перерахунку пенсії.

Матеріали справи свідчать, що позивачу призначено пенсію за вислугу років у розмірі 70 % грошового забезпечення за відповідною посадою.

Згідно з довідкою Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2021 №11/18118 розмір грошового забезпечення позивача становить 101732,00 грн.

Отже, щомісячний розмір пенсії позивача становить більше 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність (70% х 101732 грн).

Тож, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність заявлення позивачем позовної вимоги про перерахунок і виплату пенсії без обмеження максимальним розміром у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача на її перерахунок, оскільки з метою повного захисту прав позивача та виключення у подальшому можливості для прийняття суб`єктом владних повноважень протиправних рішень, дії чи бездіяльність така вимога підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції викладеного не врахував, тому колегія суддів, керуючись положеннями ст. 317 КАС України, дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги позивача та необхідність скасування рішення суду в частині відмови в задоволення позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимального розміру пенсії, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду від "29" квітня 2022 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплачувати пенсію на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2021 №11/18118 без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.02.2020; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2021 №11/18118 без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.02.2020, з урахуванням проведених раніше виплат - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплачувати пенсію на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2021 №11/18118 без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.02.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2021 №11/18118 без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.02.2020, з урахуванням проведених раніше виплат.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду від "29" квітня 2022 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 13 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька Я.Б. Глущенко О.Є. Пилипенко