Справа № 420/5936/22
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/5936/22

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 16.06.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби (далі АДПС України) про:

- визнання протиправною бездіяльності АДПС України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з червня 2016 року по травень 2017 року суми індексації грошового забезпечення без додержання вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі Порядок №1078), з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року;

- зобов`язання АДПС України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з червня 2016 року по травень 2017 року індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку №1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що звернувся до АДПС України із заявою про перерахунок індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 року по травень 2017 року із зазначенням базового місяця січень 2008 року, проте в перерахунку було відмовлено. Разом з тим, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення повинно здійснюватися наростаючим підсумком починаючи з 01 січня 2008 року, тобто з моменту підвищення посадового окладу згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №1294 (далі Постанова №1294) та діяти до 28 лютого 2018 року, до моменту підвищення посадового окладу згідно Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 (далі Постанова №704).

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Також, позовні вимоги вже були розглянуті та вирішені в межах справи №420/4873/20. Крім того, АДПС України не є правонаступником Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до АДПС України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність АДПС України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 року по травень 2017 року, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року.

Зобов`язано АДПС України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 року по травень 2017 року, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

В апеляційній скарзі АДПС України ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- починаючи з 01 грудня 2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, у тому числі військовослужбовець. розмір посадових окладів військовослужбовців у зв`язку з прийняттям Постанови №1013, яка внесла зміни в Порядок №1078, не змінився, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 залишився листопад 2015 року (відбулася зміна в грошовому забезпеченні Позивача.). Згідно довідки розрахунку щодо нарахованої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з червня 2016 року по травень 2017 року індексація грошового забезпечення позивачу за період вищенаведений період базовим місяцем є листопад 2015 року;

- АДПС України не є правонаступником Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому позивач в період з червня 2016 року по травень 2017 року проходив військову службу за контрактом та яке ліквідовано;

- суд першої інстанції розглянув справу поза межами встановленого законом строку, за відсутності заяви з обґрунтуванням причин пропуску строку та доказів, без визнання причин пропуску строку поважними та без поновлення пропущеного строку.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги АДПС України, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 проходив військову службу в Азово-Чорноморському регіональному управлінні Державної прикордонної служби України та наказом від 03 травня 2017 року №154-ос був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась справа №420/4873/20 за позовом ОСОБА_1 до АДПС України (правонаступник Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі № 420/4873/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року, визнано протиправною бездіяльність Азово-Чорноморського регіонального відділення Державної прикордонної служби України щодо не проведення 03 травня 2017 року остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні з військової служби ОСОБА_1 ; зобов`язано Азово-Чорноморського регіонального відділення Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 розмір відшкодування за час затримки остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні з військової служби за період з 04 травня 2017 року по 24 червня 2020 року в сумі 1 703,56 грн.

Згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року по справі №420/4873/20, судом встановлено, що наказом Начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03 травня 2017 року №154-ос "По особовому складу" виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення по регіональному управлінню капітана юстиції ОСОБА_1 з 03 травня 2017 року. У день звільнення позивачу не виплачено індексацію грошового забезпечення за 2016 2017 роки.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату індексації грошового забезпечення у квітні 2020 року, на яке листом від 30 квітня 2020 року вих.№11/К-19 Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України повідомило позивача про те, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 03 травня 2017 року буде здійснена невідкладно після надходження асигнувань та надано довідку-розрахунок нарахованої та невиплаченої індексації за базовий місяць листопад 2015 року за період червень 2016 року по травень 2017 року в сумі 1 687,81 грн.

25 червня 2020 року відповідачем було виплачено позивачу нараховану індексацію грошового забезпечення в сумі 1 662, 49 грн., за виключенням нарахованого військового збору в сумі 25,32 грн., призначення платежу за зверненням АДРЕСА_1 , що підтверджено платіжним дорученням №1865 від 25 червня 2020 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що Постанова №1294 діяла до дати набрання чинності Постанови №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01 березня 2018 року, тобто в період дії Постанови №1294 з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року, розміри посадових окладів військовослужбовців був незмінним.

Таким чином, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з червня 2016 року по травень 2017 року, а тому бездіяльність АДПС України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 року по травень 2017 року, із застосуванням місяця, в якому відбулося

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.ч.1-3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст.ст. 1, 2, 4 Закон України "Про індексацію грошових доходів населення", п.п.1, 1-1, 2, 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, яким затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, які регулюють спірні правовідносини, п.п.1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 лютого 2020 року №43 "Про ліквідацію територіальних органів Адміністрації Державної прикордонної служби України".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078).

Відповідно п.1 Порядку №1078 він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктами 4, 5 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Тобто, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Постановою №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно п.13 Постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.

З січня 2008 року по 28 лютого 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався.

Колегія суддів зазначає, що вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності Постанови №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року.

Отже, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за періоди з червня 2016 року по травень 2017 року.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі №400/1118/21.

Щодо доводів апелянта на те, що АДПС України не є належним відповідачем (правонаступником Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 05 лютого 2020 року №43 "Про ліквідацію територіальних органів Адміністрації Державної прикордонної служби України" (далі Постанова №43) припинено діяльність, зокрема, Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Так, відповідно до п.1 цієї Постанови визначено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи АДПС України за переліком згідно з додатком, серед яких є Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України.

При цьому, відповідно до п.2 Постанови №43, АДПС зобов`язано забезпечити здійснення функцій і повноважень територіальних органів, що ліквідуються.

Отже, Постановою №43 чітко визначено передачу функцій і повноважень територіальних органів, що ліквідуються згідно з такою, в тому числі, й Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України, Адміністрації Державної прикордонної служби.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права.

В даному випадку, колегія суддів вказує, що регіональне управління, як то Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України, є вищім органом управління по відношенню до прикордонного загону, який є оперативно службовою ланкою Державної прикордонної служби України, а територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, є саме АДПС України.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом та, щодо необхідності застосування наслідків такого пропуску у вигляді залишення позовної заяви без розгляду, виходячи з наступного.

Строк звернення до адміністративного суду встановлено ст. 122 КАС України, за приписами ч.ч.1, 2 яких, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Поняття "повинна була дізнатись", використане у ст. 122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 02 березня 2021 року у справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Отже, колегія суддів, не приймає додовід апелянта про пропуск строку на звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав на застосування базового місяця для індексації грошового забезпечення, ОСОБА_1 дізнався з листа від 14 лютого 2022 року №11/К-387-2328 (а.с.10), яким позивача повідомлено про відсутність підстав для застосування січня 2008 року як базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення.

З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 18 квітня 2022 року, тобто з дотриманням строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2022 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.