Справа № 260/1971/22
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2022 року м. Ужгород№ 260/1971/22
12:15 год
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Шестак Н.В.,

за участю сторін:

позивач: ОСОБА_1 - не з"явився,

представник позивача: адвокат Довгій Василь Іванович - не з"явився,

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 - представник Зотов Дмитро Михайлович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в особі представника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:
У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 09 вересня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 14 вересня 2022 року.
07 червня 2022 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , якою просить визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2022 року № 56 «Про результати проведення службового розслідування за фактом не виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про висунення на марш військовослужбовцями» у частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани за порушення правил військової дисципліни у вигляді не виконання наказу командира, що зумовлено сімейними обставинами, які не мають непереборного характеру.

13 червня 2022 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження.

17 серпня 2022 року ухвалою суду закрито пiдготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 вересня 2022 року.

1. Позиції сторін.

Позивач свої позовні вимоги аргументував тим, що службове розслідування проведено поверхнево, без з`ясування всіх обставин справи та з грубим порушенням порядку проведення службового розслідування, що стало причиною прийняття протиправного наказу № 56 про результати службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про висунення на марш військовослужбовцями від 05 травня 2022 року. Згідно фактичних обставин, які підтверджуються поясненнями позивача наданими ним під час проведення службового розслідування 25 квітня 2022 року при загальному шикуванні 3 роти на отримання зброї для вибуття командиром роти ОСОБА_3 , було зачитано список осіб, в якому було, і прізвище позивача, військовослужбовців, які залишаються в пункті постійної дислокації батальйону та не будуть відбувати для виконання відповідного завдання. Вказана обставина також підтверджується розділом III акту проведення службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини військовослужбовцем від 05 травня 2022 року. Відтак керуючись вказівкою командира 3 роти старший солдат ОСОБА_1 , 26.04.2022 року не вибув до РУ «Схід». Пояснення від командира 3 роти капітана ОСОБА_3 відібрати не вдалось у зв`язку з тим, що він вибув до РУ «Схід»». Наказ про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності приймається виключно за результатами розгляду акту та матеріалів службового розслідування та повинен ґрунтуватись на обставинах встановлених на підставі доказів. Натомість наказ № 56 визначає обставини відсутні в матеріалах службового розслідування та не зазначає на підставі, яких доказів ці обставини встановлені. При цьому в акті встановлено, що командиром 3 роти капітаном ОСОБА_3 «було зачитано список», що саме по собі спростовує твердження, які містяться в Наказі № 56. Зазначає, що під час службового розслідування не був опитаний командир З роти капітан ОСОБА_3 показання, якого мають визначальне значення у справі та дають змогу встановити дійсні обставини видання ним відповідного наказу щодо осіб, які зброю не отримують та мають з`явитись на шикування по ППД, керуючись яким позивач 26.04.2022 року не вибув до РУ «Схід». Також в акті зазначено, що заперечень, клопотань та заяв з боку ОСОБА_1 не надано, що не відповідає дійсності, оскільки в письмових поясненнях в графі заперечення, заяви, клопотання він зазначив, що просить його звільнити з військової служби за станом здоров`я. Під час службового розслідування,ё позивач надав пояснення в якому зазначив, що ним 15.04.2022 року після проходження BЛK подано рапорт на звільнення його з військової служби у зв`язку із необхідністю операційного втручання в поперековому відділу, що обумовлюється дегенеративно-дистрофічним захворюванням з переважним ураженням шийного та поперекового відділу хребта.

22 серпня 2022 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву. Судом такий відзив приєднаний до матеріалів справи, однак суд вирішує справу без врахування такого, оскільки такий поданий із порушенням строків визначених ухвалою про відкриття провадження та за ухвалою занесеною до протоколу судового засідання суду від 06.07.2022 року (а.с.44).

Позивач та його уповноважений представник у судове засідання не з`явилися, однак 09 вересня 2022 року, на електронну адресу суду, надіслано клопотання про розгляд справи без їх участі.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив суду, що безпосереднім керівником старшого солдата ОСОБА_4 був командир І відділення сержант ОСОБА_5 , а прямим- командир лейтенант ОСОБА_6 . Капітан ОСОБА_3 (командир ІІІ стрілецької роти) не був ні безпосереднім керівником, ні прямим начальником старшого солдата ОСОБА_1 . З моменту, коли старший солдат ОСОБА_1 отримав від капітана ОСОБА_7 , тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 у пункті постійної дислокації наказ про необхідність вибути на бойовий марш, солдат ОСОБА_1 повинен був повідомити про попередній наказ командира 3-ої стрілецької роти і після отримання згоди капітана ОСОБА_7 , повинен був негайно вибути на бойовий марш. Зауважує, що капітан ОСОБА_7 віддав наказ як тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , відтак послуговувався всією повнотою влади, яка надана командиру військової частини у пункті постійної дислокації. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів службового розслідування вбачається, що позивач не заперечує ту обставину, що 26.04.2022 під час шикування йому було доведено до відома, що він немає правових підстав перебувати у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 та повинен вибути на виконання бойового маршу, а відтак позивач у порядку п.38 Статуту внутрішньої служби ЗСУ був зобов`язаний виконати наказ капітана ОСОБА_7 про необхідність вибуття на бойовий марш у складі 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , утім означеного наказу не виконав та відмовився виконувати відповідний наказ. Водночас слід зауважити, що хоча формально безпосередній начальник старшого солдата ОСОБА_1 був відсутній, утім на повноту розслідування це ні прямо, ні опосередковано не вплинуло, оскільки предмет службового розслідування охоплював визначення факту згоди або не згоди позивача виконати наказ на виконання бойового маршу за межі гарнізону, що є виключно суб`єктивним рішенням позивача і жодним чином не стосувалося начальників останнього. Крім того, посилання позивача на висновок ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 як, нібито, підставу, що унеможливлювала виконання наказу про вибуття на марш немає під собою будь-якого фактичного підґрунтя. Власне старший солдат ОСОБА_1 міг виконувати інші функції у тиловому пункті управління військової частини НОМЕР_1 , не перебуваючи на рубежах оборони, які займала 3-тя стрілецька рота військової частини НОМЕР_1 .

2. Обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 02 березня 2022 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 7 старший солдат запасу ОСОБА_1 справу та посади прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, (а.с. 9).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 61 від 26.04.2022 року тимчасове виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 покладено на капітана ОСОБА_7 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 , без права прийняття орагнізаційно-штатних, кадрових рішень.

26 квітня 2022 року тимчасово виконуючий обов`язки начальника штабу-перший заступник командира батальйону в/ч НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_8 звернулася з рапортом до командира в/ч НОМЕР_1 , в якому доводить до відома, що о 05:00 раку 26 квітня 2022 року під час шикування особового складу було доведено бойовий наказ № 61 від 26 квітня 2022 року на вибуття батальйону для виконання бойового завдання. В подальшому, під час перевірки особового складу щодо наявності військовослужбовців, які залишились згідно списків бригади о 14:00 було виявлено, що у строю знаходять військовослужбовець ОСОБА_1 , який не вибув з в/ч НОМЕР_1 для виконання бойового завдання згідно вищевказаного наказу командира батальйону на убуття, (а.с. 10).

26 квітня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 49/1 «Про призначення службового розслідування по факту невиконання наказу командира військової частини військовослужбовцями» наказано провести повне та об`єктивне службове розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 , в тому числі, військовослужбовцем ОСОБА_1 , (а.с. 11-12).

05 травня 2022 року складено акт проведення службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини військовослужбовцем.

Відповідно до якого, керуючись п.1,2, 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2022 № 49/1, пп. 4,6 розділу 5 та п.6 розділу 6 Порядку від 21.11.2017 № 608 пропонують за порушення правил військової дисципліни у вигляді невиконання наказу командира, що зумовлено сімейними обставинами, які не мають непереборного характеру, накласти на ст. солдата ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани, (а.с. 19-20).

05 травня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 56 «Про результати службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про висунення на марш військовослужбовцями» наказано, за порушення правил військової дисципліни у вигляді невиконання наказу командира, що зумовлено сімейними обставинами, які не мають непереборного характеру, накласти, в тому числі, на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани, (а.с. 26-28).

Вважаючи наказ Військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2022 року № 56 «Про результати проведення службового розслідування за фактом не виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про висунення на марш військовослужбовцями» у частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани протиправним, позивач звернувся до суду з метою його скасування.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до вимог статті 6 Дисциплінарного статуту командир наділений правом віддавати накази і розпорядження, а підлеглий зобов`язаний - їх виконувати; наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, б) догана.

З урахуванням наведених положень, позивач був зобов`язаний виконувати накази командирів, у тому числі щодо вибуття особового складу.

Слід звернути увагу, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут).

Положенням статті 26 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статей 28, 29, 30 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За змістом частин 2,3 статті 37 Статуту військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Суд звертає увагу, що під наказом розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно - розпорядчих або адміністративно - господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або не вчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Судом встановлено, що тимчасово виконуючий обов`язки начальника штабу-перший заступник командира батальйону в/ч НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_8 звернулася з рапортом до командира в/ч НОМЕР_1 , в якому доводить до відома, що о 05:00 раку 26 квітня 2022 року під час шикування особового складу було доведено бойовий наказ № 61 від 26 квітня 2022 року на вибуття батальйону для виконання бойового завдання. В подальшому, під час перевірки особового складу щодо наявності військовослужбовців, які залишились згідно списків бригади о 14:00 було виявлено, що у строю знаходять військовослужбовець ОСОБА_1 , який не вибув з в/ч НОМЕР_1 для виконання бойового завдання згідно вищевказаного наказу командира батальйону на убуття, (а.с. 10).

07 вересня 2022 року, під час судового засідання, на вимогу суду, представником відповідача надано суду належним чином засвідчену копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 квітня 2022 року № 61.

Відповідно до якого, з 26 квітня 2022 вибув у відрядження до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпеченні національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, у склад оперативного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Підстава: розпорядження Командування Сил територіальної оборони ЗС України від 24.04.2022 №760/257/т, бойове розпорядження з територіальної оборони угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 24.04.2022 року №346дск.

Цим же наказом визначено, що тимчасове виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 за цим наказом № 61 покладено на капітана ОСОБА_7 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 , без права прийняття організаційно-штатних, кадрових рішень.

За наказом № 56 від 06 травня 2022 року командиру військової частини НОМЕР_1 було наказано надати перелік військовослужбовців, що будуть знаходитьсь у постійному пункті дислокації військової частини для виконання поточних завдань. Такий список військовослужбовців затверджувався керівництвом угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (а.с.26)

Під час судового засідання, представником відповідача зазначено, що ними подано всі наявні докази та у них відсутні списки військовослужбовців, які мали вибути з в/ч НОМЕР_1 для виконання бойового завдання згідно вищевказаного наказу.

Для правильного вирішення оскаржуваних правовідносин слід дослідити акт службового розслідування та обставини неможливості виконання позивачем розпорядження щодо вибуття, оскільки зазначене дасть змогу встановити наявність вини в діях ОСОБА_1 та відповідність застосованого стягнення до вчиненого правопорушення.

Згідно із статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Абзацом 2 статті 86 Дисциплінарного статуту визначено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до пункту 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який визначає механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Порядок №608).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Вищенаведене свідчить, що за своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки.

Матеріали справи, зокрема, рапорт 25 квітня 2022 року та пояснення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування підтверджують, що обставинами неможливості виконання розпорядження про відрядження є стан здоров`я позивача (наявність хронічних захворювань у позивача підтверджується, зокрема, випискою № 10455/1325 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого за 2020 рік, довідкою військово-лікарської комісії від 14 квітня 2022 року та висновками лікаря терапевта та невропатолога, (а.с. 15-18).

Зазначені документи свідчать, що здоров`я позивача потребував лікування як до прийняття оскаржуваного наказу, так і після з тенденцією до погіршення стану ОСОБА_1 , оскільки відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 387854 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності.

Слід зазначити, що в ході службового розслідування вищевказані обставини щодо наявності у позивача погіршення стану здоров`я фактично було встановлено, оскільки в розділу 3 Акту зазначено, що 15.04.2022 року ОСОБА_1 було подано рапорт на звільнення, так як він потребує операційного втручання в поперековий відділ хребта.

За таких умов, неможливо стверджувати, що викладені позивачем в письмових поясненнях обставини неможливості виконання наказу є необґрунтованими.

На думку суду, перед прийняттям оскаржуваного наказу в частині накладення на позивача догани, відповідачу слід було з`ясувати, чи дозволяє стан здоров`я позивача бути відрядженим з зону бойових дій для виконання бойових завдань.

При цьому, відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 15 квітня 2022 року, ОСОБА_1 є тимчасово непридатним ( 2 місяці, до 15.06.2022 року), (а.с. 17).

Крім того, позивач під час розгляду справи стверджував, що 25 квітня 2022 року капітаном ОСОБА_3 був зачитаний список осіб, які не повинні отримувати зброю, оскільки не вибувають на виконання бойового завдання, однак такі повинні з`явитися на шикування о 8 год 45 хв 26.04.2022 року. Така ж обставина зазначається в акті службового розслідування у розділі ІІІ.

Як стверджується змістом оскаржуваного наказу від 25 травня 2022 року № 56 були списки осіб, що будуть знаходиться у пункті постійної дислокації військової частини і такий список був затверджений керівництвом угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", однак такий список на вимогу суду не був наданий. При цьому, цим же наказом № 56 стверджується, що 26.04.2022 року близько 14 год було здійснено перевірку особового складу військовослужбовців, затверджених для забезпечення поточної діяльності військової частини НОМЕР_1 у пункті її постійної дислокації. У ході перевірки було встановлено 10-ть військовослужбовців, які залишилися у пункті постійної дислокації, в тому числі ОСОБА_1 , утім не були включені до списків військовослужбовців, які залишаються у пункті постійної дислокації.

Матеріали службового розслідування не містить жодного наказу (витягу із наказу) який не виконав військовослужбовець; не містить списку військовослужбовців, які залишалися у пункті постійної дислокації у період, що був охоплений службовим розслідуванням. Крім того, всупереч положенню п.12 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних силах України № 608 від 21.11.2017 року, матеріали службового розлсдування не містять пояснень безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, як і не містять будь-яких доказів, що свідчать про те, що старший солдат ОСОБА_1 умисно чи свідомо не вибув на бойовий марш у складі військової частини.

За таких умов дії відповідача щодо прийнятого оскаржуваного наказу № 56 від 05 травня 2022 року, в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, не є достатньо обґрунтованими та такими, що співмірно відповідають обставинам неможливості виконання ОСОБА_1 наказу щодо вибуття, а відтак наведені вище мотиви вказують на протиправність прийнятого відповідачем наказу від 05 травня 2022 року № 56 «Про результати проведення службового розслідування за фактом не виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про висунення на марш військовослужбовцями» у частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України та базуючись на сукупності встановлених дійсних обставинах справи, враховуючи підстави прийняття такого наказу, керуючись релевантними нормами законодавства, такий підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № від 02 червня 2022 року, (а.с. 30).

Таким чином, сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:
1. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - задоволити.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2022 року № 56 «Про результати проведення службового розслідування за фактом не виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про висунення на марш військовослужбовцями» у частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 992, 40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяТ.В.Скраль