Справа № 160/770/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2022 року Справа № 160/770/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняНатхи В.С.
представника відповідача Армашової І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
19.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку у сумі 21 437, 01 грн.; зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку, що складає 21 437, 01 грн.; стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 31.12.2020 року по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розміру 1 020, 81 грн. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що при звільненні позивача відповідачем не виплачено усіх належних виплат, а саме позивачу не виплачено вихідну допомогу при звільненні. Також, вказав, невиплата позивачу при звільненні вихідної допомоги зумовила здійснити виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні та невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/770/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
Розглядати справу вирішено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Заперечуючи проти позовної заяви, відповідачем 19.02.2021 року подано до суду відзив на неї, який долучено до матеріалів справи. У відзиві зазначено, що відповідно до норм Закону України «Про прокуратуру» у разі звільнення працівника на підставі п.9 ч.1 ст.51 цього Закону виплати вихідної допомоги не передбачено, так як ст.44 КЗпП України не передбачено можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку працівникові у разі припинення з працівником трудового договору на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
25.02.2021 року позивачем до суду подано відповідь на відзив, якою підтримано позицію викладену в позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 року вирішено здійснювати подальший розгляд адміністративної справи № 160/770/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, в порядку загального позовного провадження.
02.06.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду зупинено провадження у справі № 160/770/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії до набрання законної сили судовим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/390/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.
01.08.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду поновлено провадження у справі № 160/770/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
10.08.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті справу № 160/770/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
В судове засідання 07.09.2022 року позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.
В судовому засідання 07.09.2022 року представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи наведені у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури та обіймав посаду прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області.
Рішенням №52 Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

Відповідно до наказу Дніпропетровської обласної прокуратури № 1076к від 24.12.2020 року, керуючись пунктом 3 частини першої статті 11 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.12.2020 року та доручено відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.

Судом також встановлено, що 12.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпропетровської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, в якій позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення №52 від 23.11.2020 Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур про неуспішне проходження прокурором Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_1 атестації; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області №1076к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області та з органів прокуратури з 30.12.2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру»; поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області або на іншій рівнозначній посаді в прокуратурі Дніпропетровської області (Дніпропетровській обласній прокуратурі) з 31.12.2020; стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури (проспект Дмитра Яворницького, 38, м.Дніпро, 49000, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.12.2020 до дня фактичного поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №160/390/21 від 27.07.2021 року, залишеним в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.04.2022 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку відмовлено повністю.

Із наданих відповідачем розрахункових листів вбачається, що позивачу не виплачено вихідну допомогу при звільнені.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні та невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом України «Про прокуратуру» визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Розділом VІІ Закону України «Про прокуратуру» регулюються питання звільнення прокурора з посади, припинення, зупинення його повноважень на посаді. Так, відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України від 19.09.2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» ст.40 доповнено ч.5 такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п.1 ч.1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч.2 цієї статті, статей 42, 42-1, частин 1, 2, 3 ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

З системного аналізу вищевказаного Закону вбачається, що питання щодо звільнення працівників органів прокуратури з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (розірвання трудового договору до закінчення строку у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників); застосування ст.42 (переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці); ст.42-1 (переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на робот); частин 1, 2, 3 ст.49-2 (порядок вивільнення працівників); ст.74 (щорічні відпустки); ч.3 ст.121 (гарантії і компенсації при службових відрядженнях) регулюються Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч.5 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Окремим розділом ІХ Закону України «Про прокуратуру» регулюються питання соціального та матеріально-побутового забезпечення прокурора та їх інших працівників органів прокуратури.

Зокрема, ст.81 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Отже, Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

У той час, як ст.44 КЗпП України врегульовано порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення працівника.

Вихідною допомогою є державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами, яка виплачується працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 640/8451/20, від 17 березня 2021 року у справі № 420/4581/20, від 30 березня 2021 року у справі № 640/25354/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/2449/20, від 15 квітня 2021 року у справі № 440/3166/20, від 27 травня 2021 року у справі № 380/4855/20, від 24 червня 2021 року у справі № 200/5390/20-а, від 22 липня 2021 року у справі № 300/2000/20, від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20, від 16 вересня 2021 року у справі №600/690/20-а, від 30 вересня 2021 року у справі № 160/10949/20, 21.10.2021 у справі № 380/5278/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За наведеного правового регулювання, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

Враховуючи, що позивача звільнено відповідно пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», суд дійшов висновку, про наявність підстав для застосування в даному випадку приписів статті 44 КЗпП України та наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

Таким чином, враховуючи, що у день фактичного звільнення із займаної посади позивача, належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку, незалежно від причин і підстав, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом із виплатою всіх гарантованих законодавством коштів, у тому числі і вихідної допомоги, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Оскільки відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку, що мало своїм наслідком порушення права останнього на належний соціальний захист, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку.

При цьому, відповідно до довідки прокуратури Дніпропетровської області № 21 розмір середньої місячної заробітної плати позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», обчислена виходячи із виплат отриманих позивачем за жовтень та листопад 2020 року, становить 21 437, 01 грн., а середньоденна заробітна плата 1020, 81 грн.

Отже, підлягає виплаті вихідна допомога у розмірі 21 437, 01 грн.

Щодо вимог стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 30.12 2020 року по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України, які передбачають обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні, а також те, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дають підстави для висновку, що в спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні навіть ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.

Перед усім такий висновок відповідає висновку Верховного Суду висловленому, зокрема, у справах №802/28/16-а (постанова від 20 червня 2018 року) та №823/761/17 (постанова від 25 липня 2019 року), № 440/2896/19 (постанова від 25 червня 2020 року).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимоги стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 31.12.2020 року у сумі 1020,81 грн. по день фактичного розрахунку є передчасними, оскільки фактично остаточний розрахунок при звільненні позивача з органів прокуратури з ним відповідач не провів.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією від 18.01.2021 року.

Керуючись статтями 262-264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку у сумі 21 437, 01 грн.

Зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку у сумі 21 437, 01 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 38, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 420, 40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 16 вересня 2022 року.

Суддя С.І. Озерянська