Справа № 215/1954/22
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 вересня 2022 року Справа № 215/1954/22
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Калугіна Н.Є., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Начальника управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради Мурашка Костянтина Віталійовича про встановлення наявності компетенції (повноважень),-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, в якому просить суд:

встановити наявність компетенції (повноважень) начальника управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради Мурашко К.В. у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розглядом скарги від 16.08.2019 за вх. №С-767 подати клопотання Криворізькому міському голові, де просити не скорочувати існуючу мережу медичних закладів, та визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати це зробити;

встановити наявність компетенції (повноважень) начальника управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради Мурашко К.В. у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розглядом скарги від 16.08.2019 за вх. №С-767, зазначити заплановану дату фінансування з приводу відновлення обладнання фізіотерапевтичного відділення, підрозділів кімнати кліматичного контролю (соляної кімнати), парафінонагрівача, системи вентиляції, УЗІ кабінету, підземного переходу КЗ «Криворізька міська лікарня №7» КМР, та визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати це зробити;

встановити наявність компетенції (повноважень) начальника управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради Мурашко К.В. у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розглядом скарги від 16.08.2019 за вх. №С-767, зазначити заплановану дату фінансування робіт по відновленню дорожнього покриття, і зовнішнього освітлення КЗ «Криворізька міська лікарня №7» КМР, та визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати це зробити.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.06.2022 позовну заяву передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Матеріали позовної заяви надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 20.07.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2022, справу передано на розгляд судді Калугіній Н.Є.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 позовну заяву - залишено без руху.

Надано позивачеві термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання:

- документу про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн;

- доказів на підтвердження здійснення заходів, яких позивач вжив для самостійного отримання доказів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

- позовної заяви із зазначенням обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача прав, свобод, інтересів позивача та викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, з примірником для відповідача;

- доданих до позовної заяви документів для відповідача;

- заяви про поновлення строку на подання позову із викладенням інших поважних причин пропуску строку на подання позовної заяви.

Позивачем 09.09.2022 надано до суду заяву з доданими до неї документами на виконання ухвали суду від 22.07.2022.

Суд, дослідивши подану заяву дійшов наступного висновку.

Як зазначалось, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 встановлено недоліки, які допущені позивачем у позовній заяві, та надано термін для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду:

- документу про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн;

- доказів на підтвердження здійснення заходів, яких позивач вжив для самостійного отримання доказів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

- позовної заяви із зазначенням обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача прав, свобод, інтересів позивача та викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, з примірником для відповідача;

- доданих до позовної заяви документів для відповідача;

- заяви про поновлення строку на подання позову із викладенням інших поважних причин пропуску строку на подання позовної заяви.

Щодо надання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн, судом встановлено наступне.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір", встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Як вбачається з позовних вимог, предметом позову у даній справі є вимоги немайнового характеру та стосуються розгляду відповідачем заяви позивача від 16.08.2019.

Як встановлено пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

За правилами частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з абз. 4 ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік, з 1 січня 2022 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2481 гривень.

Отже розмір судового збору за подання даного позову становить 992,40 грн, проте, позивачем до позовної заяви не надано доказів сплати судового збору.

Відповідно до частини 5 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі необхідності до позовної заяви додаються, зокрема, клопотання про звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 надано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначив, що сплата судового збору на теперішній час є непомірним тягарем та об`єктивно перешкоджає доступу до правосуддя.

Розглянувши зазначене клопотання, суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначив наступне.

Питання перевірки реальної спроможності заявників-фізичних осіб сплатити судовий збір у спорах з суб`єктами владних повноважень набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору. За наявності таких питань суди повинні вказувати, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану, у разі якщо наданих доказів недостатньо або вони не є належними; повинні надати їм належну оцінку та прийняти вмотивоване рішення, враховуючи, зокрема, суть спору, статус особи заявника, обставини, що призвели до ускладнення можливості сплати судового спору (ухвала Верховного Суду у справі №328/1894/19 від 22.10.2020).

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір", встановлено пільги щодо сплати судового збору.

Позивач не відноситься до категорії осіб, які відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

На підтвердження скрутного майнового стану позивачем до позову долучено довідку Тернівського управління праці та соціального захисту населення №4483 від 01.06.2022, згідно якої позивач отримав компенсаційні виплати за період з січня 2021 по грудень 2021 у загальному розмірі 25851,0 грн.

Суд дослідивши надані позивачем докази зазначає, що дохід ОСОБА_1 за попередній календарний рік у сумі 25851,0 грн не підтверджує скрутного майнового стану позивача, оскільки розмір судового збору не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (25851,0 х 5 % = 1292,55 грн.).

Отже, ненадання позивачем достатніх доказів на підтвердження свого скрутного фінансового становища, зумовлює відсутність підстав для звільнення його від сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду за результатами розгляду касаційних скарг (разом із клопотанням про звільнення від сплати судового збору) ОСОБА_1 у справі №215/3786/19 від 17.10.2019, у справі №160/7077/19 від 16.10.2019, у справі №215/3329/19 від 10.10.2019, у справі №215/2132/19 від 23.09.2019, у справі №215/2169/19 від 21.08.2019, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №9901/77/20.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 р. у справі Креуз проти Польщі, вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21.06.2019 у справі №810/1728/18.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із положеннями частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, а тому суд не надає привілеї тим чи іншим особам зі сплати судового збору. Надання такого привілею порушить принцип рівності сторін.

Підсумовуючи викладене вище суд дійшов висновку, що підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відсутні та запропонував надати докази сплати судового збору.

Позивачем до заяви вх. від 09.09.2022 не надано доказів сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

При цьому, згідно змісту заяви вх. від 09.09.2022 позивач повторно просить звільнити його від сплати судового збору та надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за період з лютого по грудень 2021 року у загальному розмірі 25 851,0 грн.

Суд дослідивши надані позивачем докази зазначає, що дохід ОСОБА_1 за попередній календарний рік у сумі 25 851,0 грн не підтверджує скрутного майнового стану позивача, оскільки розмір судового збору не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (25 851,0 х 5 % = 1 292,55 грн).

Інших доказів до клопотання про звільнення від сплати судового збору позивачем не надано.

З огляду на вказане, ухвала суду від 22.07.2022 у вказаній частині не може бути виконана.

Щодо надання до суду доказів на підтвердження здійснення заходів, яких позивач вжив для самостійного отримання доказів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 161 КАС України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

Позивачем до позовної заяви надано клопотання про витребування доказів.

У відповідності до ч. 1 ст. 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Однак, позивачем у клопотанні про витребування доказів не зазначено про заходи, яких він вжив для самостійного отримання доказів та доказів вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У заяві вх. від 09.09.2022 позивачем також не зазначено про заходи, яких він вжив для самостійного отримання доказів та доказів вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Щодо надання до суду позовної заяви із зазначенням обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача прав, свобод, інтересів позивача та викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, з примірником для відповідача, суд встановив наступне.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вона не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме в чому полягає бездіяльність саме з боку відповідача, оскільки доводи позивача обмежуються лише посиланнями на норми законодавства.

Відтак запропоновано позивачу надати позовну заяву із зазначенням обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача прав, свобод, інтересів позивача та викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, з примірником для відповідача.

Позивачем до заяви вх. від 09.09.2022 не надано позовної заяви із зазначенням обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача прав, свобод, інтересів позивача та викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, з примірником для відповідача.

Щодо надання до суду доданих до позовної заяви документів для відповідача, судом встановлено таке.

Згідно ч. 1 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Позивачем до матеріалів позову не надано доданих до позовної заяви документів для відповідача.

Позивачем до заяви вх. від 09.09.2022 не надано доданих до позовної заяви документів для відповідача.

Відносно надання позивачем заяви про поновлення строку на подання позову із викладенням інших поважних причин пропуску строку на подання позовної заяви, суд встановив таке.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом спору у даній справі є неналежний, на думку позивача, розгляд заяви від 16.08.2019.

До суду з даним позовом позивач звернувся 21.06.2022, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Позивачем до матеріалів позову додано заяву про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування поданої заяви позивачем зазначено, що ОСОБА_1 подавав позов до суду та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 у справі №160/7956/20 про повернення позовної заяви. У зв`язку з чим, позивачем повторно подано позов. На підставі викладеного позивач просить поновити строк звернення до суду згідно п. 3 розділу VІ КАС України під час карантину за повторно поданим позовом.

Згідно п. 3 розділу VІ КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суд наголошує, що впровадження на Україні карантинних заходів не свідчать про наявність підстав для автоматичного поновлення заявникові строку на подання позовної заяви, оскільки положення пункту 3 Розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України пов`язують можливість поновлення процесуального строку на подання позовної заяви саме з наявністю об`єктивних перешкод, зумовлених безпосередньо тими заходами, які вживаються державою для запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2. Тобто між дією карантинних обмежень та неспроможністю заявника подати позовну заяву протягом передбаченого законом строку має бути причинний зв`язок.

З огляду на зазначене, посилання позивача на карантинні заходи самі собою не можуть бути безумовною підставою для поновлення йому процесуального строку на подання позовної заяви до суду, тому що він повинен аргументувати те, які карантинні заходи та в який саме спосіб завадили йому звернутися до суду з цим позовом протягом строку, визначеного законом, а суд своєю чергою має надати безпосередню оцінку поважності цих причин.

При цьому, суд зауважує, що у заяві про поновлення строку звернення до суду позивачем взагалі не зазначено жодних обставин, в тому числі пов`язаних з карантинними заходами, які б перешкоджали позивачеві подати позовну заяву про оскарження дій відповідача.

Згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-1763цс16 та у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-895цс15, перебіг строку звернення до суду не переривається, якщо суд відмовив у прийнятті позовної заяви або повернув її. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Аналогічної позиції дотримується Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 14 липня 2020 року у справі № 400/3065/19, від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/20 та від 17 червня 2020 року у справі № 916/1689/17.

Таким чином, наведені позивачем обставини не були визнані судом як поважні причини пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Тому, з метою усунення недоліків позовної заяви, позивачу запропоновано надати суду заяву про поновлення строку на подання позову із викладенням інших поважних причин пропуску строку на подання позовної заяви, оскільки зазначені у заяві підстави, на думку суду, є неповажними.

Позивачем у заяві вх. від 09.09.2022 зазначені ті ж обґрунтування для поновлення строку звернення до суду, а саме поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 та переривання перебігу строку у зв`язку зі звернення до суду.

Проте, ухвалою суду від 22.07.2022 вказані підстави визнані судом не поважними.

Також позивач у заяві вх. від 09.09.2022 вказує про існування Указу Президента від 24.02.2022 №64, яким введено військовий стан.

Суд зазначає, що питання поновлення строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності у всіх абсолютно випадках.

Вказана правова позиція суду викладена в ухвалі Верхового Суду від 18 травня 2022 року у справі № 802/592/17-а.

У заяві про поновлення строку позивач не обґрунтовує, яким чином запровадження воєнного стану в Україні вплинуло на пропуск строку у цій справі.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання наведених позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду обставин поважними.

Таким чином, станом на 13.09.2022 позивачем недоліки позовної заяви не усунено.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Положеннями наведеної норми КАС чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання процесуальних обов`язків, встановлених законом або судом. Для цього позивач як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Вказана правова позиція суду викладена у постанові Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 826/13250/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За висновком, викладеним в рішенні від 18.10.2005 у справі «МПП «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами.

"...Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів" (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі Дія-97 проти України (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями).

Тобто, встановлені процесуальним кодексом вимоги щодо змісту та форми позовної заяви обов`язкові до виконання усіма учасниками процесу та їх дотримання перевіряється судом.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною п`ятою статті 169 КАС України, встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Таким чином, керуючись статтями 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення такого строку -відмовити.

Позовну заяву - повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Калугіна