Справа № 380/2126/22
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2126/22
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

08 вересня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Ізьо М. І., представника позивача Децика В. І., представниці відповідача-2 Грабар В. Б. розглянув у підготовчому судовому засіданні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та клопотання відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправним і скасування рішення та наказу і поновлення на роботі -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі відповідач-1), Львівської обласної прокуратури (далі відповідач-2) у якому, з урахуванням позовної заяви, доданої клопотання про усунення недоліків (вх. № 36472 від 25.05.2022) просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури № 2327к від 23.10.2021 про звільнення з займаної посади;

- поновити на посаді заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та органів прокуратури з 28 жовтня 2021 року;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28 жовтня 2021 року до дати фактичного поновлення на роботі.

Ухвалою від 01.02.2022 позовну заяву залишено без руху для надання позивачем до канцелярії суду чи надіслання на адресу суду (79018 м. Львів вул. Чоловського 2) таких документів: належним чином засвідчених на відповідність оригіналу (підписом позивача із зазначенням його ініціалів, прізвища та дати такого засвідчення) копій всіх письмових доказів, доданих до позовної заяви, для суду та відповідача; копії оскаржуваного рішення від 11.06.2020 № 29 третьої кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем.

Ухвалою від 30.05.2022 продовжено процесуальний строк, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі № 380/2126/22, для усунення недоліків позовної заяви без руху на 10 днів з дня отримання копії ухвали про продовження строку залишення позовної заяви без руху шляхом надання позивачем до канцелярії суду чи надіслання на адресу суду (79018 м. Львів вул. Чоловського 2) заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наданням на доказів поважності причин пропуску строку.

На адресу суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків (вх. № 40622 від 13.06.2022), у якому вказав, що пропуск ним строку звернення до суду пов`язаний з перебуванням на стаціонарному лікуванні. Також зазначив, що зміна позовних вимог пов`язана з тим, що відповідач не направляв позивачу копій оскаржуваних рішень, відтак він зазначив правильні реквізити оскаржуваних рішень після отримання таких представником позивача.

Ухвалою суду від 16.06.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання у справі. Також вирішено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду розглядати у судовому засіданні.

Від відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив (вх. № 47408 від 15.07.2022) до якого долучив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування такого вказав, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Так, зазначив, що наказом виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури від 23.10.2021 № 2327к позивача звільнено з посади та цього ж дня № 07-1576вих-21 йому надіслано вказаний лист про видання наказу про його звільнення на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації та повідомлено про необхідність прибути для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки. У подальшому аналогічні листи з наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 23.10.2021 № 2337 та рішенням чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 14.08.2021 № 12 направлялися позивачу 28.10.2021 № 07-1640вих-21 та 22.11.2021 № 07-1783вих-21. Останній лист позивачем отримано 02.12.2021. Тобто з рішенням про неуспішне проходження атестації та наказом про звільнення позивач ознайомлений 02.12.2021. Стверджує, що на час подачі позову про поновлення порушеного права (20.05.2022) з дня, коли особа дізналася про її порушення, сплинуло 6,5 місяців. Водночас зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Вважає, що вказаний строк позивачем пропущено відтак просить залишити позовну заяву без розгляду.

Від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 10266ел від 18.07.2022) у яких зазначив таке. Наказ № 2327к (підставою для видачі якого слугувало рішення кадрової комісії від 14 серпня 2021 року) про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та органів прокуратури видано в.о. керівника обласної-прокуратури 23 жовтня 2021 року (під час тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 ). Застосування строку на звернення до суду перш за все нерозривно пов`язано з обставинами, що зумовлюють початок його-перебігу та законодавством, яке повинно бути застосоване для його обчислення. Місячний строк для звернення до суду стосовно звільнення з публічної служби в даному випадку розпочався 24.10.22 року і закінчився 24.11.22 року. Стверджує, що звільнення позивача відбулося з грубим порушенням в період непрацездатності. Вказав, що ознайомився із наказом про звільнення та отримав його наручно 17 грудня 2021 року вже після закінчення передбаченого частиною 5 статті 122 КАС України строку звернення до суду. Позивач зазначив, що є усі підстави вважати, що місячний строк для звернення до суду, як і причини його виникнення, зумовлені протиправною діяльністю посадових осіб Львівської обласної прокуратури. Крім того повідомив, що істотне погіршення стану здоров`я позивача після 2019 року (встановлення йому групи інвалідності у зв`язку з захворюваністю на цукровий діабет) та тривале стаціонарне лікування мало негативний вплив на його можливість реалізувати своє право на звернення до суду (перебуванні у стаціонарі з 05.01.22 по 19.01.22 під час якого позивача вводили у медикаментозну кому) та істотно ускладнило таку реалізацію, що також свідчить про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду. Просив поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

На адресу суду від відповідача-2 надійшли клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (вх. № 47760 від 19.07.2022 та вх. № 47840 від 19.07.2022) у яких просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду. В обґрунтування таких вказав, що позивач ознайомився із наказом про звільнення 17.12.2021. Зазначив, що доказів перебування на лікуванні у період з 18.12.2021 по 18.01.2022 та з 18.01.2022 по 20.05.2022 позивачем не надано. Відповідач-2 вважає, що позивачем пропущено визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, відтак наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

ОСОБА_1 подав до суду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду (вх. № 58021 від 08.09.2022) у якому просить врахувати викладені позивачем доводи, визнати причини пропуску місячного строку звернення до суду поважними і відповідно поновити строк звернення до адміністративного суду. Вказане клопотання позивач обґрунтував тим, що він був хворий з 02.08.2021 по 06.08.2021, з 13.09.2021 по 16.09.2021, з 17.09.2021 по 22.09.2021, з 27.09.2021 по 29.09.2021, з 29.09.2021 по 08.10.2021, з 08.10.2021 по 13.10.2021, з 18.10.2021 по 29.10.2021, з 01.11.2021 по 16.12.2021, з 05.01.2022 по 19.01.2022, що підтверджується наданими позивачем медичними висновками про тимчасову непрацездатність. Вказав, що про прийняття рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021 позивача не повідомляли, а з наказом виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури № 2327к від 23.10.2021 про звільнення з займаної посади позивач ознайомився та отримав наручно 17.12.2021. Повідомив, що рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021 Львівська обласна прокуратура надіслала адвокату позивача на його запит листом від 07.02.2022 № 07-98вих.22.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач також вказав, що з 24.02.2022 у зв`язку зі військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 62/2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України. Запровадження в Україні воєнного стану змусило позивача більше уваги приділяти його сім`ї, дбати про їхню безпеку, у зв`язку з чим на певний час уточнення позовних вимог і приведення позовної заяви до остаточного вигляду довелось відтермінувати. Зазначив, що знав, що у суді є справа за позовом ОСОБА_1 і строк на звернення до суду ним не пропущено, а якщо припустити, що такий пропущено, то такий підлягає поновленню оскільки причини його пропуску, на думку позивача, є поважними.

У підготовчому засіданні представник позивача клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду підтримав. Просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити такий строк.

Представниця відповідача-2 у підготовчому засіданні проти клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду заперечила. Просила задовольнити клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідач-1 явки повноважного представника у підготовче засідання не забезпечив. Про час і дату підготовчого засідання повідомлений належним чином засобами електронного зв`язку, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа.

При вирішенні клопотань відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд керується таким.

Згідно з пунктом 8 частини 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Наслідки пропущення строку звернення визначені у ст. 123 КАС України, зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Із аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

У такій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Судом встановлено, що наказом Львівської обласної прокуратури № 2327к від 23.10.2021 позивача звільнено з посади заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації з 28 жовтня 2021 року.

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою від 18.01.2022 до Офісу Генерального прокурора, у якій просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо атестації позивача та врахування результатів атестації від 11.06.2020;

- визнати протиправним та нечинним рішення від 11.06.2020 № 29 третьої кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем;

- визнати протиправним та нечинним рішення третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 12.06.2020, викладене у протоколі № 21-з, про відмову позивачу у задоволенні заяви про допуск до складання іспиту після закінчення лікування. Вказану позовну заяву позивачем надіслано на адресу суду 18.01.2022, що підтверджується штемпелем відділення поштового зв`язку на конверті за ШКІ № 512.

У зв`язку з залишенням позовної заяви без руху, позивачем надіслано на адресу суду клопотання про усунення недоліків (вх. № 36472 від 25.05.2022) до якого долучив позовну заяву від 20.05.2022 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури № 2327к від 23.10.2021 про звільнення з займаної посади;

- поновити на посаді заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та органів прокуратури з 28 жовтня 2021 року;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28 жовтня 2021 року до дати фактичного поновлення на роботі. Вказану позовну заяву подано 21.05.2022, що підтверджується відтиском штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті за ШКІ № 400 (а.с. 41).

Таким чином позовну заяву про поновлення на роботі позивачем подано до суду лише 21.05.2022, тобто більше ніж через 6,5 місяців після звільнення позивача зі служби та більш ніж п`ять місяців після ознайомлення із наказом про звліьнення.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021 та наказ виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури № 2327к від 23.10.2021 про звільнення з займаної посади. У свою чергу, позивач заявив зазначені вимоги з метою його поновлення на раніше займаній посаді у Львівській обласній прокуратурі. Вказані обставини підтверджуються позивачем.

Вказане свідчить про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Порівняльний аналіз термінів дізнався та повинен дізнатися, що містяться в статті 122 КАС України (в редакції, станом на дату подання адміністративного позову), дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

З огляду на це, позивач повинен також ґрунтовно мотивувати, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі № 826/123/17 (провадження № К/9901/52573/18) де Верховний Суд вказав, що "встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім того, колегія суддів вважає недоречними доводи позивача про те, що йому не було відомо про правові підстави оскаржуваних рішень, тому що порушення прав позивача, на які він вказує в позові, ним обґрунтовано саме наявністю оскаржуваних рішень. Саме рішення впливають на правовідносин, а не їх обґрунтування".

Отже позивач дізнався і не міг не дізнатися про порушення своїх, на думку позивача порушених, прав саме при ознайомленні з оскаржуваними наказами. У свою чергу, доводи позивача про те, що відповідач не надав позивачу копій оскаржуваних наказів не спростовують факту пропущення позивачем строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України. Суд зазначає, що ознайомившись із спірними наказами, позивач міг реалізувати право на отримання копій цих наказів шляхом особистого звернення до відповідача із вимогою надати копії цих наказів.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 24.02.2021 справа №800/30/17 (9901/328/18) провадження №11-401заі20 зазначила що законодавче обмеження строків звернення до суду насамперед обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Вжиття конструкції повинна була дізнатися слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому суд враховує доводи позивача про те, що він у періоди з 02.08.2021 по 06.08.2021, з 13.09.2021 по 16.09.2021, з 17.09.2021 по 22.09.2021, з 27.09.2021 по 29.09.2021, з 29.09.2021 по 08.10.2021, з 08.10.2021 по 13.10.2021, з 18.10.2021 по 29.10.2021, з 01.11.2021 по 16.12.2021, з 05.01.2022 по 19.01.2022 був тимчасово непрацездатним через хворобу. Разом з тим, суд враховує, що під час тимчасової непрацездатності з 05.01.2022 по 19.01.2022 позивачем надіслано до суду позовну заяву від 18.01.2022. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач мав намір звернутися із позовною заявою з метою поновлення на роботі та реалізував таке право самостійно (доказів іншого суду не надано) перебуваючи на стаціонарному лікуванні. Відтак суд критично оцінює доводи позивача про те, що перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні унеможливило звернення до суду в межах місячного строку.

Поряд з цим, з моменту закінчення листка непрацездатності (19.01.2022) по 21.05.2022 пройшло чотири місяці. Позивачем не надано суду доказів вчинення певних дій, які б свідчили про спроби оскаржити спірний наказ про звільнення та заявити вимоги про поновлення на роботі. Ба більше, позивач у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду (вх. № 58021 від 08.09.2022) зазначив, що знав, що у суді є справа за позовом ОСОБА_1 і строк на звернення до суду ним не пропущено, а якщо припустити, що такий пропущено, то такий підлягає поновленню оскільки причини його пропуску, на думку позивача, є поважними. Звідси суд дійшов висновку, що позивач, усвідомлював правові наслідки подання до суду позовної заяви від 18.01.2022. Разом з тим, наказу про звільнення, з яким позивач ознайомився 17.12.2021, позивач не оскаржував.

З урахуванням наведеного позивач мав звернутися до суду із позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі згідно ч. 5 ст. 122 у місячний строк, який закінчився 17.01.2022, проте відповідний позов поданий до суду лише 12.05.2022.

Суд також звертає увагу на те, що позивач користувався правовою допомогою адвоката, що підтверджується поясненнями позивача. Факт надання правової допомоги позивачу адвокатом Дециком В. І. підтверджується адвокатським запитом від 31.01.2022 № 2, в якому адвокат просив відповідача-2 надати ряд документів про проходження служби позивачем. До зазначеного запиту адвокатом додано ордер та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Копія вказаного запиту наявна в матеріалах справи (а.с. 49).

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Такий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.000255 адміністративне провадження № К/9901/6387/20

На дотримання строків звернення до адміністративного суду як однієї з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин неодноразово наголошувалось Верховним Судом, зокрема і в ухвалі Верховного Суду від 31.08.2020 у справі № 9901/157/20.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Відтак суд критично оцінює доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, викладених у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. З матеріалів справи слідує, що позивач мав реальну можливість та її реалізував, перебуваючи на стаціонарному лікуванні. Також позивач міг звернутися до суду із цим позовом у період між 20.01.2022 та 21.05.2022 (достатній період між останнім підтвердженим періодом тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 та поданням позовної заяви від 20.05.2022).

Відтак суд погоджується з доводами відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом.

Таким чином, суд доходить висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, вказаних у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду та про необхідність залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на висновки суду про неповажність причин пропуску звернення позивача до адміністративного суду, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 слід залишити без розгляду. Відтак клопотання відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 121, 122, 123, 240, 248, 256, 293-295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку ОСОБА_1 строку звернення до суду.

2. У задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовити.

3. Клопотання відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

4. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу і поновлення на роботі залишити без розгляду.

5. Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складення повного тексту ухвали до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.09.2022.

Суддя Р.П. Качур