Справа № 260/2110/21
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2022 рокум. Ужгород№ 260/2110/21
09:30 год

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Скраль Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Шестак Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася;

представник позивача: Меламед Вадим Борисович у судове засідання не з`явився;

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області представник Хома Дмитро Ігорович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Меламед Вадима (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний,160, оф. 10.23) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 01 вересня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 12 вересня 2022 року.

28 травня 2021 року ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 через систему Електронний суд звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, якою просить: 1) визнати бездіяльність Відповідача, щодо не поновлення пенсії Позивачки - протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії Позивачці викладене в листі Відповідача №0700-0801-8/13602 від 02.04.2021 року та визнати протиправними та дискримінаційними дії Відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсії Позивачці; 2) зобов`язати Відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вчинити певні дії - поновити виплату пенсії Позивачці з 01.06.2006 року, на вказаний нею банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; 3) стягнути з Відповідача кошти в сумі 100000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких Відповідач відмовив у поновленні пенсії Позивачці.

23 червня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

17 вересня 2021 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника Меламед Вадима до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

16 грудня 2021 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

24 січня 2022 року справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду та 24 січня 2022 року справу передано на розгляд судді Скраль Т.В..

31 січня 2022 року за ухвалою суду розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

17 травня 2021 року судом закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду.

23 червня 2022 року ухвалою суду поновлено судовий розгляд по даній справі у відповідності до статті 227 КАС України.

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач аргументує тим, що з 07 вересня 1993 року, після досягнення пенсійного віку, їй було призначено пенсію за віком, яка виплачувалася до виїзду за кордон. 28 грудня 2005 року вона виїхала на постійне місце проживання в Ізраїль та з цього часу пенсію не отримує. Дізнавшись про порушення своїх прав позивач 19 березня 2021 року через представника звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії, до якої долучила всі необхідні документи. Однак за результатами розгляду такої у поновленні виплати пенсії було відмовлено з підстав недотримання вимоги особистого звернення та відсутності доказів на право представлення інтересів у представника. Таке рішення відповідача вважає протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення. При цьому враховуючи вину органів Пенсійного фонду України, вважає, що недоотримана позивачем пенсія має бути виплачена з 01 червня 2006 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів та індексації.

19 липня 2021 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль на підставі особисто поданої заяви з 01 липня 2006 року ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії. 24 березня 2021 року до ГУ ПФУ в Закарпатській області від представника позивача за довіреністю надійшла заява про поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, однак така була повернута без розгляду у зв`язку з недотриманням встановленого порядку звернення. Так, зокрема, подання заяв на поновлення виплати пенсії представниками, що діють на підставі довіреності, не передбачено чинним законодавством. Окрім того, однією з обов`язкових вимог до заявника є подання ним паспорту. Так, звертають увагу суду на те, що представник позивача, звертаючись до Головного управління, не надав, ні паспорт позивача, як того вимагає п.2.9 Порядку №22-1, ані жодною з вищезазначених документів, що посвідчують особу в розумінні наведеної норми, окрім копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивачки НОМЕР_2 , строк дії якого закінчився 24.02.2013 року. При цьому, посилання представника позивача на те, що строк дії вказаного паспорту для виїзду за кордон продовжений до 24.02.2023 року жодним доказом не підтверджено. Законом не передбачена можливість використання паспорта громадянина України для виїзду за кордон після закінчення строку його дії, такий паспорт підлягає обміну на новий. Отже, посилання представника позивача на те, що строк дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданий 24.02.2003 та дійсний до 24.02.2013 був продовжений до 24.02.2023 є безпідставним та не підтвердженим жодним доказом. Крім того, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється лише у випадку, якщо відповідні виплати були нараховані, проте не виплачені. Отже, враховуючи той факт, що позивачу нарахування спірних пенсійних виплат за розглядуваний період не здійснювалося, то відсутні законні підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Позивачка та її уповноважений представник у судове засідання не з`явилися, однак 31 серпня 2022 року до суду подано заяву про розгляд справи без їх участі.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримувала пенсію за віком.

08 грудня 2005 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль.

19 березня 2021 представник ОСОБА_1 за довіреністю, посвідченою нотаріально, Меламед Вадим Борисович направив до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

До такої заяви долучив копію довіреності, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ідентифікаційного коду, пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , ордера та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

02 квітня 2021 року ГУ ПФУ в Закарпатській області листом № 0700-0801-8/13602 за результатами розгляду звернення від 19 березня 2021 року № 3754 повідомило адвокату Меламед В.Д., що таке подане не уповноваженою особою та повертають без розгляду. Зазначають, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25,11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (із змінами) заява про поновлення пенсії з усіма необхідними документами подається заявником особисто. Відповідно, наявність ордеру на надання правової допомоги не наділяє адвоката повноваженнями на звернення із заявами поновлення виплати пенсії. Крім того, згідно поданої до звернення посвідченої копії довіреності від 18.12.2020 року, він не уповноважений на представлення інтересів ОСОБА_1 . До того ж, копія довіреності нотаріально не посвідчена та не містить інформації, що такий документ пройшов процедуру легалізації відповідно до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Разом з тим, системний аналіз положень статей 26 та 27 Закону № 5076-VI дозволяє дійти висновку, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених частиною другою статті 27 цього Закону. Таким чином, якщо адвокатська діяльність представника в установленому законом порядку не припинена, укладення договору про надання правової допомоги слід вважати його професійним обов`язком, передбаченим законом.

Не погодившись із такою бездіяльність, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Щодо строків звернення до суду, судом встановлено наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивачка дізналася про порушення своїх прав після звернення із заявою до відповідача про поновлення виплати пенсії.

02 квітня 2021 року ГУ ПФУ в Закарпатській області листом № 0700-0801-8/13602 за результатами розгляду звернення від 19 березня 2021 року № 3754 повідомило адвокату Меламед В.Д., що таке подане не уповноваженою особою та повертають без розгляду. Зазначають, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25,11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (із змінами) заява про поновлення пенсії з усіма необхідними документами подається заявником особисто. Відповідно, наявність ордеру на надання правової допомоги не наділяє адвоката повноваженнями на звернення із заявами поновлення виплати пенсії. Крім того, згідно поданої до звернення посвідченої копії довіреності від 18.12.2020 року, він не уповноважений на представлення інтересів ОСОБА_1 . До того ж, копія довіреності нотаріально не посвідчена та не містить інформації, що такий документ пройшов процедуру легалізації відповідно до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Разом з тим, системний аналіз положень статей 26 та 27 Закону № 5076-VI дозволяє дійти висновку, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених частиною другою статті 27 цього Закону. Таким чином, якщо адвокатська діяльність представника в установленому законом порядку не припинена, укладення договору про надання правової допомоги слід вважати його професійним обов`язком, передбаченим законом.

Отже, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду законодавець пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду не пропущений, оскільки про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивачка дізналася 02 квітня 2021 року з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та, як наслідок, звернувся до суду 28 травня 2021 року.

У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон № 1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Суд звертає увагу на рішення ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі "Пічкур проти України" (заява № 10441/06), у якому встановлено порушення Україною статті 14 у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Проте сам факт прийняття Конституційним Судом України Рішення від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 та рішення ЄСПЛ у справі "Пічкур проти України" не забезпечує необхідної правової визначеності, яка є головною умовою дії "презумпції знання закону", тим більше коли мова йде про літню людину, яка проживає в іншій країні, тобто поза інформаційним полем України.

Наведе свідчить про те, що така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 20 січня 2012 року у справі "Рисовський проти України".

Очевидно, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно.

Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі ("правильному" розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 07 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивачка, яка виїхала за межі України, у зв`язку з чим йому припинено виплату пенсії, має гарантоване право на її поновлення без обмеження її виплати будь-якими строками.

За таких обставин посилання відповідача на обмеження виплати пенсії строком та пропуск позивачкою строку звернення до суду із позовом є безпідставними.

Щодо суті спірних правовідносин, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Так, відповідно до норм пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 4 статті 8 Закону №1058-IV).

Аналізуючи зазначені норми права, суд доходить висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 січня 2020 року у справі №489/5194/16-а та від 30 вересня 2021 року у справі №540/4060/20.

Спірні правовідносини виникли з приводу протиправного, на думку позивача, не поновлення органом Пенсійного фонду України виплати пенсії після її виїзду на постійне місце проживання за кордон.

Так, судом встановлено, що з метою поновлення виплати раніше призначеної пенсії представник ОСОБА_2 за довіреністю звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою, до якої, серед іншого, долучив копію довіреності від 18 грудня 2020 року та ордера на надання правничої допомоги від 15 січня 2021 року.

Положеннями частини 2 статті 49 Закону №1058-IV визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 та ст. 46 цього Закону.

Порядок подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року №1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший; заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання; заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року №13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року №991/27436.

Окрім того, пункт 1.3 Порядку визначено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Повертаючи заяву представника Меламед Вадима без розгляду, ГУ ПФУ в Закарпатській області вказав на те, що така подана не уповноваженою на те особою, оскільки наявність ордеру на надання правової допомоги не наділяє адвоката повноваженнями на звернення із заявами про поновлення виплати пенсії. При цьому звернуто увагу на необхідність особистого звернення пенсіонера до органу Пенсійного фонду з такою заявою.

Проте суд не може погодитися з такою позицією відповідача з огляду на наступне.

Так, оцінюючи передбачену законодавчими нормами можливість звернення до органу Пенсійного фонду України із заявами про поновлення виплати пенсії через представника з огляду на внесені постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 до Порядку зміни, Верховний Суд у постанові від 20 січня 2022 року у справі №280/4551/21 дійшов правового висновку, що жоден з пунктів Порядку не містить обов`язку пенсіонера звертатись із заявою про поновлення виплати пенсії особисто. Вжитий у пункті 1.1 термін «заявник», на переконання колегії суддів Верховного Суду, дає підстави стверджувати, що таким заявником може бути і представник за довіреністю.

В свою чергу відсутність у пункті 1.3 Порядку згадки про заяви з приводу поновлення виплати пенсії не можна тлумачити як заборону подання таких заяв представниками пенсіонерів, що виїхали на постійне місце проживання за кордон.

З огляду на зазначене у згаданій постанові Верховний Суд сформував наступний правовий висновок: «Подання заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонеру, який виїхав на постійне проживання за межі України, у період дії Порядку у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 №25-1 допускається, у тому числі, представником такого пенсіонера за довіреністю і така заява повинна бути розглянута Пенсійним органом з урахуванням інших вимог Порядку».

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищенаведене свідчить про протиправність залишення без розгляду поданої представником ОСОБА_3 заяви з мотивів необхідності подання такої особисто пенсіонером.

Що стосується посилання ГУ ПФУ в Закарпатській області в листі №0700-0801-8/13602 від 02 квітня 2021 року на відсутність в ОСОБА_3 доказів на представництво інтересів ОСОБА_1 у правовідносинах з приводу поновлення виплати пенсії, суд зазначає наступне.

18 грудня 2020 року ОСОБА_1 довіреністю «А» на підставі укладеного з представником договору уповноважила, в тому числі, ОСОБА_4 бути її представником з усіма необхідними для того повноваженнями поміж іншого в органах Пенсійного фонду України з питань, що стосуються реалізації, у т.ч. оформлення та захисту її прав на соціальне і пенсійне забезпечення, зокрема, й поновлення пенсійних виплат. При цьому справжність підпису ОСОБА_1 посвідчена апостилем.

Окрім того, відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

В свою чергу документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер, в розумінні норм частини 2 зазначеної статті, є письмовим документом, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Таким чином, суд вважає, що адвокат Меламед Вадим при зверненні до ГУ ПФУ в Закарпатській області надав всі необхідні документи на підтвердження свого права на звернення в інтересах ОСОБА_1 , а тому у відповідача не було підстав для залишення такої заяви без розгляду. Отже, ГУ ПФУ в Закарпатській області був зобов`язаний розглянути таку заяву по суті.

Слід вказати, що позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивачки.

Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.

02 квітня 2021 року ГУ ПФУ в Закарпатській області листом № 0700-0801-8/13602 за результатами розгляду звернення від 19 березня 2021 року № 3754 повідомило адвокату Меламед В.Д., що таке подане не уповноваженою особою та повертають без розгляду. Зазначають, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25,11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (із змінами) заява про поновлення пенсії з усіма необхідними документами подається заявником особисто. Відповідно, наявність ордеру на надання правової допомоги не наділяє адвоката повноваженнями на звернення із заявами поновлення виплати пенсії. Крім того, згідно поданої до звернення посвідченої копії довіреності від 18.12.2020 року, він не уповноважений на представлення інтересів ОСОБА_1 . До того ж, копія довіреності нотаріально не посвідчена та не містить інформації, що такий документ пройшов процедуру легалізації відповідно до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Разом з тим, системний аналіз положень статей 26 та 27 Закону № 5076-VI дозволяє дійти висновку, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених частиною другою статті 27 цього Закону. Таким чином, якщо адвокатська діяльність представника в установленому законом порядку не припинена, укладення договору про надання правової допомоги слід вважати його професійним обов`язком, передбаченим законом.

Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що саме діями відповідача, а не бездіяльністю порушуються права позивача.

Поряд з цим суд звертає увагу представника позивача, що фактично орган Пенсійного фонду України не відмовляв ОСОБА_1 у поновленні виплаті пенсії, оскільки подана ним заява по суті взагалі не розглядалась. З огляду на що позовна вимога в частині визнання протиправними дії та скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області, викладене в листі №0700-0801-8/13602 від 02.04.2021 року щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

В свою чергу, враховуючи положення частини 2 статті 9 КАС України, з метою належного та ефективного захисту порушених прав пенсіонера на отримання пенсії суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо залишення поданої адвокатом Меламед Вадимом в інтересах ОСОБА_1 заяви про поновлення пенсії без розгляду, оформлені листом 02 квітня 2021 року №0700-0801-8/13602.

Однак суд не може задовольнити позовну вимогу щодо зобов`язання поновити виплату пенсії позивачці з 01.06.2006 року, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 49 Закону №1058-IV визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону

Зазначене положення узгоджується також з нормами пункту 4.3 Порядку, відповідно до яких Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, якими врегульовано порядок поновлення виплати пенсії, суд дійшов висновку, що прийняттю рішення органом Пенсійного фонду передує певна процедура розгляду поданої заявником заяви, спрямована на перевірку правильності оформлення поданих документів та їх достатності. Більше того, законодавством надано право уповноваженому органу вимагати, в тому числі, від заявника дооформлення поданих при зверненні документів та подання додаткових відомостей, необхідних для прийняття вмотивованого рішення.

За результатами розгляду поданої пенсіонером заяви відповідний орган Пенсійного фонду України повинен прийняти одне з таких рішень: про призначення (перерахунок, поновлення), або про відмову в призначенні (перерахунку, поновленні) пенсії.

З матеріалів справ вбачається, що відповідачем фактично не приймалось рішення про відмову у поновленні позивачу пенсії за віком та не досліджувалося питання достатності поданих документів. Натомість подану заяву залишено без розгляду.

Суд зазначає, що уповноваженим органом для призначення (поновлення) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати їх достатність для прийняття рішення по суті поданої заяви.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

У випадку прийняття судом рішення щодо зобов`язання органу Пенсійного фонду України поновити позивачу виплату пенсії, яке по суті буде передувати розгляду останнім заяви ОСОБА_1 , суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

Відповідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, у зв`язку з встановленням судом факту невиконання відповідачем покладеного на нього обов`язку та з метою захисту порушеного права позивача на пенсію, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути подану 19 березня 2021 року № 3754 адвокатом Меламед Вадимом в інтересах ОСОБА_1 заяву про поновлення пенсії та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, з урахуванням висновків суду.

Щодо позовних вимог про визнання дискримінаційними дії та бездіяльність відповідача про незаконну відмову у поновленні виплати пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень підпункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація визначена як ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Представником позивача не доведено в чому саме полягають дискримінаційні дії управління стосовно позивача та не надано доказів, які б підтверджували вказані обставини,

Суд зазначає, що в діях відповідача відсутні ознаки дискримінації по відношенню до позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 908, 00 грн., що підтверджено квитанцією від 28 травня 2021 року № 40958, (т.1 а.с. 63).

Таким чином, суму судового збору належить компенсувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів у сумі 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його дискримінаційними протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких, відповідач відмовив у поновленні пенсії, то суд зазначає, що позивачкою не обґрунтовано в чому саме полягає завдана Головним управлінням шкода, яку позивачка оцінює в 100 000 грн., не зазначено з яких саме міркувань ОСОБА_1 виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Також позивачка не навела доказів наявності втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних їй незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача .

Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо залишення поданої адвокатом Меламед Вадимом в інтересах ОСОБА_1 заяви про поновлення пенсії без розгляду, оформлені листом 02 квітня 2021 року №0700-0801-8/13602.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути подану 19 березня 2021 року № 3754 адвокатом Меламед Вадимом в інтересах ОСОБА_1 заяву про поновлення пенсії та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, з урахуванням висновків суду.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) судові витрати у розмірі 454, 00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяТ.В.Скраль