Справа № 240/401/19
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 вересня 2022 року

м. Київ

справа №240/401/19

адміністративне провадження №К/9901/48257/21

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача: Берназюка Я.О, суддів: Бучик А.Ю., Єзерова А.А., Коваленко Н.В., Кравчука В.М., Мороз Л.Л., Стародуба О.П., Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г., Рибачука А.І., Тацій Л.В., Шарапи В.М.,

розглянувши заяву про відвід суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В. та Шарапи В.М. у справі

за позовом заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави

до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, Житомирської обласної ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія-Гамма»,

про визнання протиправними та скасування державної реєстрації робіт і досліджень, протоколу та рішення

за касаційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури

на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року,

У С Т А Н О В И В :

7 вересня 2022 року до Верховного Суду надійшла заява адвоката Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Гамма» (далі - ТОВ «Софія-Гамма», третя особа) Леськова В.П. , про відвід суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В. та Шарапи В.М., яка обґрунтована тим, що в ухвалі про передачу справи на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 12 серпня 2022 року зазначено не всі судові рішення, в яких існує неоднакова практика у подібних правовідносинах щодо наявності у прокурора права на представництво інтересів держави у суді, зокрема, й не згадано ті судові рішення, які були прийняті колегіями суддів Верховного Суду, до складу яких входили судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В. та Шарапа В.М. З огляду на це, заявник вважає, що ці факти можуть свідчити про відсутність безсторонності та об`єктивності цих суддів під час розгляду цієї справи.

Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне врахувати, зокрема, відповідні підходи (принципи), сформульовані у практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ (справа «Білух проти України», заява № 33949/02, п. 49; Fey v. Austria, заява № 14396/88, пп. 27, 28 та 30; Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п.п. 42-43, Pullar v. United Kingdom, заява № 22399/93, п. 38 та інші) обґрунтованість підстав для висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

У той же час Верховний Суд наголошує, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Зокрема, на підтвердження своїх доводів про неупередженість та необ`єктивність суддів заявник вказує на те, що колегія суддів у складі: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів: Коваленко Н.В. та Шарапи В.М., в ухвалі про передачу справи на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 12 серпня 2022 року не вказала на необхідність відступу від правової позиції Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 15 жовтня 2020 року у справі № 620/865/19 та від 11 березня 2021 року у справі № 240/3382/19, оскільки, на думку заявника, ці постанови прийняті у складі колегій суддів Верховного Суду, до складу якої входили у тому числі судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В. та Шарапа В.М. Це, як вважає заявник, свідчить про упередженість цих суддів та наявність підстав сумніватися у їх безсторонності та об`єктивності. Тобто фактично заявник не погоджується з позицією колегії суддів, визначеною в ухвалі Верховного Суду від 12 серпня 2022 року про передачу справи № 240/401/19 на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини першої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

Згідно з частиною другою статті 356 КАС України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися вказівка про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду.

Отже, у разі, якщо палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду, на розгляд якої передана відповідна справа, дійде висновку про необхідність відступу від правової позиції, раніше сформульованої Верховним Судом, то у постанові зазначається про те, як саме повинна застосовуватися норма права та вказується правова позиція, від якої здійснено відступ. При цьому, незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, для відступу від якої передана справа, вважається, що такий відступ здійснено від правової позиції, викладеної у всіх постановах Великої Палати Верховного Суду або Верховного Суду. У подальшому, під час вирішення тотожних спорів, суди мають враховувати саме останню правову позицію палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 та від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17, та застосованою Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 804/937/16, від 16 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.001962, від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20, від 25 лютого 2021 року у справі № 580/3469/19, від 6 квітня 2021 року у справі № 640/14645/19 та від 18 травня 2022 року у справі № 160/5259/20.

Суд дослідив доводи, наведені представником ТОВ «Софія-Гамма» у заяві про відвід суддів, і вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не містять передбачених статтями 36, 37 КАС України підстав для відведення суддів від розгляду справи.

Наведені у заяві адвоката Леськова В.П. мотиви, за яких судді Берназюк Я.О., Коваленко Н.В. та Шарапа В.М. підлягають відводу, не можуть слугувати підставою для відведення цих суддів, оскільки такі мотиви ґрунтуються виключно на припущеннях та оціночних судженнях.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість вказаних суддів у результаті розгляду цієї справи, або наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості, з матеріалів касаційної скарги та доводів заяви про відвід суддів не вбачається.

Відповідно до частини третьої статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно з частиною четвертою статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Отже, Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв`язку з чим, наявні підстави для передачі заяви позивача про відвід суддям для проведення автоматичного розподілу для визначення судді для її розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 31, 36, 37, 39, 40, 243, 248 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Заяву адвоката Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Гамма» Леськова В.П. про відвід суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В. та Шарапи В.М. визнати необґрунтованою.

2. Заяву адвоката Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Гамма» Леськова В.П. про відвід суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В. та Шарапи В.М. передати для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України, для розгляду цієї заяви про відвід.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Я.О. Берназюк

Судді: А.А. Єзеров

А.Ю. Бучик

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук

Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук

О.П. Стародуб

С.Г. Стеценко

Т.Г. Стрелець

Л.В. Тацій

В.М. Шарапа