Справа № 640/5302/22
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року м. Київ № 640/5302/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових

повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Головного управління ДПС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код - 44116011, ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (надалі - відповідач або ГУ ДПС у м. Києві), у якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.12.2018 № , № , № та від 30.10.2020 № Головного управління ДПС у м. Києві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ КБ «Правекс-Банк» за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, з порушенням вимог чинного податкового законодавства, а саме п. 21.1.1. п. 21.1 ст. 21, п. 78.1.4. ст. 78, п.79.2. ст. 79, п. 123.1 ст. 123, пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, ПК України, ч. 2 ст. 19 Конституції України, а тому, як сама позапланова документальна невиїзна перевірка так і акт, складений за її результатами, є незаконними і не можуть створювати юридичних наслідків, передбачених ПУ України, а відповідно оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню у судовому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/5302/22, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав, що в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 платник податків - фізична особа ОСОБА_1 , окрім отриманих доходів, обов`язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримувача доходи як додаткове благо у вигляді прощення частини суми боргу, анульованої кредитором ПАТ КБ «Правекс-БАНК», що підтверджується листом від 16.01.2018 № 230/09-01-ЗБТ. ПАТ КБ «Правекс-БАНК», дотримуючись порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, подано податковий розрахунок за формою 1-ДФ за II кв. 2016, в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) ОСОБА_1 в сумі 693632,21 гривень. Таким чином, платник податків - фізична особа ОСОБА_1 в 2016 отримала дохід у вигляді додаткового блага у сумі 693632,21 грн, який підлягає відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. На лист ГУ ДФС у м. Києві від 07.09.2017 № 12700/Б/26-15-13-04-14 щодо виявлення недостовірностей даних, які містяться в поданій декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік та надання пояснень і їх документального підтвердження стосовно декларування доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, фізичною особою ОСОБА_1 відповідь та інформація не надані. Перевіркою правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування, утримання та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету військового збору, встановлено, що фізична особа - платник податків ОСОБА_1 занизила та не перерахувала до бюджету військовий збір за 2016 рік в розмірі 10404,48 грн, чим порушила вимоги п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16-1 Підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ПАТ КБ «Правекс-БАНК» подано податковий розрахунок за формою 1-ДФ за II кв. 2016, в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) ОСОБА_1 в сумі 693632,21 грн.

Головним управлінням ДФС у м. Києві направлено на адресу ОСОБА_1 листа від 07.09.2017 № 12700/Б/26-15-13-04-14 щодо виявлення недостовірностей даних, які містяться в поданій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та надання документального підтвердження стосовно декларування доходу, отриманого у вигляді додаткового блага.

Вказаний лист вручено 23.09.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 01 3.

На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79, п. 82.2 ст. -82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 28.09.2018 № 14630 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ КБ «Правекс-БАНК» ().

Позивача проінформовано про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 01.10.2018 № 57123/Б/26-15-42-02-27 та копією наказу ГУ ДФС у м. Києві від 28.09.2018 № 14630 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, які направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків.

Поштовий лист № 01 4 позивачем не отримано, поштове відправлення повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

За результатами перевірки складено акт від 22.10.2018 № 4178/26-15-42-02/ НОМЕР_1 .

Згідно з висновками акту перевірки встановлено такі порушення:

п.п. «а» п. 176.1 п. 176, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

п.п. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, п. 179.7 ст. 179 Кодексу, не задекларовано дохід за 2016 рік на загальну суму 693632,21 грн, що привело до заниження та не перерахування до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 124853,80 грн;

п.п. 1.2. п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано в 2016 році до бюджету військовий збір у сумі 10404,48 грн.

На підставі висновку акту перевірки та винесено податкові повідомлення-рішення:

від 06.12.2018 № про збільшення податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 156067,25 грн, з них за податковим зобов`язанням 124853,80 грн, штрафні санкції 31213,45 грн;

від 06.12.2018 № про збільшення податкових зобов`язань з військового збору у розмірі 13005,60 грн, з них за податковим зобов`язанням 10404,48 грн, штрафні санкції 2601,12 грн;

від 06.12.2018 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн у зв`язку з ненаданням книги обліку доходів і витрат;

від 30.10.2020 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України). Зокрема, ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV ПК України.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України, «додаткові блага» - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік «додаткових благ», які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України і є вичерпним.

Згідно з пп. 164.2.17 («д») п. 164.2 ст. 164 ПК України дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором (наприклад, постанова Верховного Суд від 08.06.2018 по справі №814/574/16.

Пунктом 116-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПК України.

Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначенні ст. 163 Кодексу, до яких, зокрема, відноситься дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

Пунктом 123.1 ст. 123 ПК України встановлено, що якщо у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до пп. «в» п. 176.1 ст. 176 ПК України платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Відповідно до пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно з п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

В свою чергу, згідно із п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог вказаного Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Пунктом 79.1 ст. 79 ПК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За вимогами п. 79.2 ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Пункт 78.1 ст. 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Як вбачається зі змісту вимог пп. 78.1.2. п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

При цьому, відповідно до п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу позивача направлено листа від 07.09.2017 № 12700/Б/26-15-13-04-14 щодо виявлення недостовірностей даних, які містяться в поданій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та надання документального підтвердження стосовно декларування доходу, отриманого у вигляді додаткового блага.

Вказаний лист вручено 23.09.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 01 3.

Відповідь на лист податкового органу позивачем у встановлений строк не надано. Окрім того позивач не заперечує обставин невключення до податкової декларації від 03.02.2017 податкових зобов`язань з податку на додану вартість в цілому, при цьому вказує на помилковість їх розрахунку податковим органом, що підтверджує наявність недостовірності даних, що містяться у податковій декларації. Наведене стало наслідком для проведення документальної перевірки з дотримання вимог п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Як зазначено вище, на підставі висновків акта перевірки від 22.10.2018 № 4178/26-15-42-02/ відповідачем було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Водночас, позивач наголошує, що її не було письмово повідомлено про початок проведення перевірки, на що суд зауважує наступне.

Так, матеріали справи містять докази надсилання на адресу місця реєстрації позивача повідомлення та наказу про проведення перевірки, факт отримання якого позивач заперечує.

Суд зауважує, що відповідно до п. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Таким чином, юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує реалізацію податкових процедур, є надіслання документів за податковою адресою платника податків - суб`єкту податкових правовідносин, на якого законом покладено комплекс податкових обов`язків.

При цьому, як зазначено в постанові Верховного Суду від 17.03.2021 по справі №823/1606/17, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Як зазначено вище, поштові відправлення з повідомленням та наказом про проведення перевірки були направлені за адресою місця реєстрації ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що податковим органом не були порушені норми ПК України щодо порядку призначення документальної перевірки, а також письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки в порядку пункту 79.2 статті 79 ПК України, а тому доводи позивача в цій частині суд відхиляє.

Щодо визначення бази нарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору та застосування штрафних санкцій суд відмічає таке.

Як вбачається з акту перевірки від 22.10.2018 № 4178/26-15-42-02/ контролюючим органом використано відомості з державного реєстру фізичних осіб про суми отриманих доходів за видами доходів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, лист ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 16.01.2018 № 230/09-01-ЗБТ щодо отриманого ОСОБА_1 доходу у вигляді основної суми боргу, прощеної банківською установою.

Так, у листі ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 16.01.2018 № 230/09-01-ЗБТ вказано, що відповідно до норм п. 164.2.17 Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) та Порядку заповнення та податковими агентами Податковими розрахунку сум доходу, нарахованого розрахунку за формою 1-ДФ за ІІ квартал 2016 року по клієнту ОСОБА_1 за ознакою « 126» було відображено «Дохід отриманий платником податку» від прощення (анулювання) заборгованості за кредитом (а саме, основної суми боргу (кредиту) - як додаткове благо без утримання податку на доходи фізичних осіб.

Отримання доходу у розмірі 693632,21 грн від ПАТ КБ «Правекс-Банк» за ознакою « 126» підтверджується витягом з державного реєстру фізичних осіб про суми отриманих доходів ОСОБА_1 за видами доходів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

В свою чергу позивач зазначає, що між нею та банком був укладений Договір про прощення частини боргу за Кредитним договором, відповідно до якого банком було прощено заборгованість, що складається з сум: 500460,48 грн основного боргу та 193171,73 грн процентів та штрафних санкцій. Погоджена сторонами кредитного договору заборгованість, зі слів позивача, була погашена, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 26.04.2016 № 3082/12-01-1БТ.

Суд відмічає, що за приписом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В свою чергу, відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд відмічає, що позивачем не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження обставин укладення договору про прощення частини боргу за кредитним договором, у якому визначено прощену заборгованість, що складається з сум: 500460,48 грн основного боргу та 193171,73 грн процентів та штрафних санкцій.

Водночас, довідкою ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 26.04.2016 № 3082/12-01-1БТ підтверджується лише виконання зобов`язань за кредитним договором від 11.09.2007 № 6161-015/07Р в цілому, однак не зазначається прощених сум кредиту.

Натомість, у листі ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 16.01.2018 № 230/09-01-ЗБТ чітко вказано на відображення у податковому розрахунку за ознакою « 126» прощеної суми кредиту (основної суми боргу (кредиту)) як додаткового блага у розмірі 693632,21 грн.

Отже, посилання позивача на помилковість розрахунку податкових зобов`язань відповідачем, а також штрафних санкцій, є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 06.12.2018 № та від 06.12.2018 № прийнято податковим органом у відповідності до вимог ПК України.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 06.12.2018 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн у зв`язку з ненаданням книги обліку доходів і витрат варто відмітити, що з урахуванням висновків суду щодо правомірності проведення документальної невиїзної перевірки та відсутності обґрунтування позивачем його протиправності, судом не встановлено ознак його протиправності та підстав для його скасування.

В свою чергу, податкове повідомлення-рішення від 30.10.2020 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн, прийнято на підставі іншого акту перевірки - від 30.09.2020 № 6706/26-15-33-03-11/ щодо порушення, вчиненого позивачем як фізичною особою-підприємцем, за обставин, що виходять за межі питання оподаткування доходу у вигляді додаткового блага та окреслених позивачем спірних правовідносин.

Враховуючи, що позивач жодним чином не обґрунтовує протиправність податкових повідомлень-рішень від 06.12.2018 № та від 30.10.2020 № , позовні вимоги у відповідній частині задоволенню не підлягають.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко