Справа № 360/7752/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року справа №360/7752/21

м.Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Скворцової Алли Юріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 360/7752/21 (головуючий І інстанції Свергун І.О., повний текст складений у м.Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ГУПФУ в Луганській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУПФУ в Дніпропетровській області, відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області від 12.08.2021 року № 45 щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати дії ГУПФУ в Луганській області щодо відмови у здійсненні розрахунку пенсії за віком з урахуванням довідки ПАТ «Луганськтепловоз» від 27.05.2021 року № 866-1071 про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.01.1985 року по 31.12.1989 рік, викладеної в листі від 25.08.2021 року № 3354-3462/Т-02/8-1200/21;

- зобов`язати ГУПФУ в Дніпропетровській області з 05.08.2021 року призначити та виплатити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувати до загального (страхового) стажу періоди роботи з 24.07.1980 року по 29.11.1993 року на Ворошиловградському тепловозобудівному заводі імені Жовтневої революції, та здійснити з 05.08.2021 року розрахунок розміру пенсії за віком з урахуванням довідки ПАТ «Луганськтепловоз» від 27.05.2021 року № 866-1071 про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.01.1985 року по 31.12.1989 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області від 12.08.2021 № 45 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язано ГУПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 05.08.2021 року, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи позивача з 24.07.1980 року по 29.11.1993 року на Ворошиловградському тепловозобудівному заводі імені Жовтневої революції, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просив скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання дій ГУПФУ в Луганській області щодо відмови у здійсненні розрахунку пенсії за віком з урахуванням довідки ПАТ «Луганськтепловоз» від 27.05.2021 року № 866-1071 про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.01.1985 року по 31.12.1989 рік, викладеної в листі від 25.08.2021 року № 3354-3462/Т-02/8-1200/21; зобов`язання ГУПФУ в Дніпропетровській області з 05.08.2021 року призначити та виплатити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахував до загального (страхового) стажу періоди роботи з 24.07.1980 року по 29.11.1993 року на Ворошиловградському тепловозобудівному заводі імені Жовтневої революції, та здійснити з 05.08.2021 року розрахунок розміру пенсії за віком з урахуванням довідки ПАТ «Луганськтепловоз» від 27.05.2021 року № 866-1071 про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.01.1985 року по 31.12.1989 року, прийняти нове, яким задовольнити позов в цій частині, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права. Апелянт, посилаючись на висновки Верховного суду в постановах від 29.03.2018 року у справі № 816/303/16, від 10.10.2018 року у справі № 464/1505/17, від 06.03.2019 року у справі № 200/11311/18, від 16.05.2019 року у справі № 818/600/17, від 21.11.2019 року у справі № 344/8720/16, вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що суд не має право зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію з огляду на дискреційні повноваження органу ПФУ. Апелянт не згодний з обраним судом способом захисту порушених прав позивача, оскільки вважає такий спосіб не ефективним.

Відповідачем 2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу № 360/7752/21, однак листом від 02.08.2022 року суд першої інстанції повідомив про відсутність можливості надати справу в паперовому вигляді у зв`язку з тимчасовим захопленням міста Сєвєродонецьк, в якому знаходиться будівля суду. Також повідомлено, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП «Діловодство спеціалізованого суду».

Листом від 19.08.2022 року № 2097/0/2-22 Верховний Суд на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає.

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

Також, у вказаному листі Верховний Суд щодо інституту відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі у зв`язку з запровадженням ЄСІТС зазначив, що втрата судового провадження стосується справ, які були сформовані в паперовій формі.

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 року № 15-14040/18, від 13.09.2018 року № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему «Електронний суд» матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018 року. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Таким чином, наявність електронних копій матеріалів судової справи, паперовий примірник якої фактично втрачено, не є підставою для визнання судового провадження втраченим, а тому електронні матеріали судових справ, які сформовано в підсистемі «Електронний суд» у повному обсязі є достатніми для подальшого розгляду таких справ.

Отже, враховуючи зазначений лист Верховного Суду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За трудовою книжкою від 07.09.1977 серії НОМЕР_1 позивач у спірний період працював у Ворошиловградському тепловозобудівному заводі імені Жовтневої революції:

- запис № 5 від 24.07.1980 року прийнято в цех реостатних та обкатних випробувань локомотивів електромонтером з ремонту електрообладнання, наказ № 3195 від 23.07.1980;

- запис № 6 від 24.07.1980 року присвоєно 3-й розряд електромонтера з ремонту електрообладнання;

- запис № 7 від 06.04.1983 року присвоєно 4-ий розряд електромонтера з ремонту електрообладнання;

- запис № 8 від 23.03.1984 року присвоєно 5-ий розряд електромонтера з ремонту електрообладнання;

- запис № 9 від 01.08.1990 року переведено в тому ж цеху електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання 5-го розряду;

- запис № 10 від 04.05.1992 року цех реостатних та обкатних випробувань локомотивів перейменований в цех випробувань та здачі тепловозів, наказ № 205 від 20.04.1992 року;

- запис № 11 від 29.11.1993 року звільнено за власним бажанням, наказ № 4097 від 29.11.1993 року.

Позивач 05.08.2021 року звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивача передано на розгляд до ГУПФУ в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності.

Рішенням ГУПФУ в Дніпропетровській області від 12.08.2021 року № 45 відмовлено в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу роботи. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 28 років. Страховий стаж особи становить 19 років 2 місяці 24 дні. За доданими документами не враховано стаж з 24.07.1980 року по 29.11.1993 року за трудовою книжкою НОМЕР_2 від 07.09.1977 року, у зв`язку з наявним виправленням в наказі про звільнення. Для зарахування цього періоду необхідно надати підтверджуючі документи.

Спірні правовідносини врегульовано Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

За ч. 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтями 44, 45, 49 Закону № 1058.

За ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно з вимогами статті 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону № 1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 затверджено Порядок № 637.

За п.п. 2-3 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідачем не зараховано спірний період роботи позивача, оскільки в трудовій книжці в записі № 11 від 29.11.1993 року про звільнення позивача містить наведення (виправлення) в номері наказу.

За постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

З огляду на вищевикладене позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами, що узгоджується з висновками Верховного суду в постановах від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, у справі №813/782/17 від 13 червня 2018 року.

Крім того, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Отже, трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Орган Пенсійного фонду не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 6 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Суд першої інстанції зазначив, що в даному випадку записи у трудовій книжці виконані без дефектів, містять підписи посадових осіб, при цьому наведення (виправлення) в номері наказу не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17 та від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, згідно з яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Крім того, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що у органу Пенсійного фонду були відсутні підстави для незарахування до загального страхового стажу позивача періоду його роботи з 24.07.1980 року по 29.11.1993 року.

За таких обстави суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області, яким не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 24.07.1980 року по 29.11.1993 року на Ворошиловградському тепловозобудівному завод імені Жовтневої революції, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, прийнято з порушенням принципів, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області від 12.08.2021 року № 45 про відмову в призначенні пенсії позивачу та зарахував до загального страхового стажу період роботи позивача з 24.07.1980 року по 29.11.1993 року на Ворошиловградському тепловозобудівному заводі імені Жовтневої революції.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржене.

Представник позивача не згодний з обраним судом першої інстанції способом захисту порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За п.п. 2-4 ч. 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 3 статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

За рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

За ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 року у справі № 514/166/16-а, згідно якої, повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання ГУПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 05.08.2021 року про призначення пенсії за віком, зарахував до загального страхового стажу період роботи позивача з 24.07.1980 року по 29.11.1993 року на Ворошиловградському тепловозобудівному заводі імені Жовтневої революції, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Також, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання дій ГУПФУ в Луганській області щодо відмови у здійсненні позивачу розрахунку пенсії за віком з урахуванням довідки ПАТ «Луганськтепловоз» від 27.05.2021 року № 866-1071 про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.01.1985 року по 31.12.1989 рік, викладеної в листі від 25.08.2021 року № 3354-3462/Т-02/8-1200/21, оскільки заяву позивача про призначення пенсії передано на розгляд до ГУПФУ в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності, та ГУПФУ в Луганській області в даному випадку не є тим органом, який здійснював позивачу розрахунок пенсії.

Також, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ГУПФУ в Дніпропетровській області здійснити з 05.08.2021 року розрахунок розміру пенсії за віком з урахуванням довідки ПАТ «Луганськтепловоз» від 27.05.2021 року № 866-1071 про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.01.1985 року по 31.12.1989 рік, оскільки на даний час позивачу пенсію не призначено, тому задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Скворцової Алли Юріївни в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 360/7752/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова