Справа № 420/1940/22
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/1940/22
Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

26 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просив:

визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (структурним підрозділом якого є управління соціального захисту населення в Суворовському районі), щодо відмови у встановленні на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради поновити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи та видати "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки травма, яка отримана ним 22.09.2000, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, то наявні підстави, передбачені частиною 2 статті 7 Закону № 3551-XII для надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що проходження військової служби, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому не може вважатися інвалідом війни особа, інвалідність якої не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій).

Рішенням Одеськогоокружного адміністративного суду від 04серпня 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, апелянт вказує, що підставами для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є, зокрема, факти отримання особою інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, що по відношенні до позивача підтверджується відповідними доказами. Зазначене в сукупності з дією приписів п.2 ч.2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити позивачу в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу, з якої звільнений за станом здоров`я відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказом командувача Національної гвардії України від 16.06.2014 № 24 о/с у запас Збройних Сил України.

З 01 жовтня 2014 року позивач виключений зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення.

Згідно довідки до акту огляду Медико-соціальною експертною комісією №731356 від 18 червня 2014 року при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено друга група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби. Інвалідність встановлена на строк до 01.07.2015 року (а.с. 8).

Згідно довідки до акту огляду Медико-соціальною експертною комісією №479038 від 23 червня 2021 року, при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено друга група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби. Інвалідність встановлена безстроково (а.с. 9).

Як особі з інвалідністю другої групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, Суворовським управлінням соціального захисту населення ДП та СП Одеської міської ради видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 , дата видачі 24 жовтня 2014 року, строком дій до 01.07.2015 року (а.с. 10).

12 червня 2015 року Суворовським управлінням соціального захисту населення ДП та СП Одеської міської ради видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 зі строком дій до 01.07.2017 року (а.с. 11).

26 червня 2019 року Суворовським управлінням соціального захисту населення ДП та СП Одеської міської ради видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 зі строком дій до 01.07.2021 року (а.с. 12).

На звернення позивача від 30 червня 2021 року щодо подовження дії посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни», управління соціального захисту населення в Суворовському районні Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради листом від 06 серпня 2021 року вих. №04-н-38997-о повідомило, що оскільки позивач отримав травму під час несення служби з охорони громадського порядку, що призвело до отримання інвалідності, надані документи не відповідають вимогам пункту 1 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та не можуть бути підставою для видачі посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни» (а.с. 25-26).

25 серпня 2021 року позивач повторно звернувся до Управління соціального захисту населення в Суворовському районні Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою, у якій просив розглянути по суті його звернення від 30 червня 2021 року щодо подовження дії посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни», оскільки він отримав травму під час виконання службово-бойових завдань з охорони громадського порядку в м. Одеса та підпадає під дію п. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 24).

На звернення позивача на урядову «гарячу лінію» від 09.09.2021 року №НА-13052481 щодо встановлення статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни» Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради надано ОСОБА_1 відповідь листом від 16 вересня 2021 року вих. №04-Н-38997/3-угл.

Згідно змісту наданої відповіді, позивачу повідомлено, що оскільки травма отримана ним під час виконання обов`язків військової служби, а не службових обов`язків, то для встановлення статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» немає підстав.

Також позивачу повідомлено, що термін дії посвідчення «Інвалід війни» серії НОМЕР_1 від 24 жовтня 2014 року, яке було видане помилково на підставі довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 18.06.2014 серія №731356, згідно з якою позивача вперше визнано особою з інвалідністю ІІ групи, травма якої пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, з подальшим його подовженням, завершився 01.07.2021. Підстави для видачі безтермінового «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» на підставі довідки до акту огляду Медико-соціальною експертною комісією №479038 від 22.06.2021 року відсутні (а.с. 27-28).

Вважаючи своє право порушеним діями відповідача щодо відмови у встановленні статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни» та видачі відповідного посвідчення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) у зв`язку із захистом Батьківщини, перебуванням на фронтіабо участю в бойових діях у мирний час. Віднесення особи до «Осіб з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до ст. 7 Закону № 3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього ж Закону та передбачає, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні поточних обов`язків військової служби у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу особи з інвалідністю саме внаслідок війни. Позовні вимог про видачу "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" є похідними від вимог про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, а отже також не підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шановливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону 3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з пунктом 1 частини 2 цієї статті, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Таким чином, для надання особі статусу інваліда війни у відповідності до вимог наведених норм необхідним є існування наступних умов - отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону №3551 передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Отже, для визначення права на встановлення статусу «інвалід війни» підлягає встановленню те, що по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань. По-друге, те що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Відповідно до акту №14 про нещасний випадок (у тому числі поранення) старшого лейтенанта ОСОБА_1 від 07.10.2000, він був начальником фінансової служби ВЧ НОМЕР_2 , яка входила до сфери управління ВВ МВС України, (а.с. 17).

Матеріали справи підтверджують, що позивач проходив службу в органах внутрішніх військ МВС України та в 2000 році отримав травму під час виконання службових обов`язків, за наслідком чого йому у 2014 році встановлено ІІ групу інвалідності пов`язану з виконанням обов`язків військової служби.

Разом з тим, особливої уваги заслуговує те, що поширення на особу статусу інваліда війни у розумінні статті 7 Закону №3551-XII нерозривно пов`язане із наявністю у такої особи статусу ветерана війни, гарантії соціального захисту яких безпосередньо регулюються цим Законом.

Натомість, частиною 1 статті 4 Закону №3551-XII встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Стала правова позиція аналогічного змісту щодо застосування статті 7 Закону №3551-XII викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №824/32/19-а, від 18 листопада 2020 року у справі №1140/2362/18, від 02 квітня 2021 року у справі №0540/9350/18-а.

Судом першої інстанції надано вірну оцінку наявним в матеріалах справи доказам (свідоцтву про хворобу № 115/26, акту про нещасний випадок № 14, акту розслідування нещасного випадку від 04 жовтня 2000 року, витягу із службового розслідування від 02.10.2000 № 63), які підтверджують, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби з охорони громадського порядку та громадської безпеки на посту охорони безпеки саме у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що інвалідність позивача не давала йому права на отримання статусу інваліда війни відповідно до статті 7 Закону №3551-XII і оспорюванідії відповідача відповідають критеріям правомірності.

Доводи позивача, що обставини надання йому відповідачем статусу інваліда війни в період з 24.10.2014 по 21.07.2021 з наступним позбавленням такого статусу, порушують принцип правової визначеності, судова колегія вважає помилковими, оскільки наданий статус був тимчасовим та відповідач, усвідомлюючи помилковість його надання, не вчиняв жодних дій щодо позбавлення позивача цього статусу до закінчення строку його чинності.

Зважаючи на помилкове присвоєння позивачу статусу інваліда війни, який не міг бути наданий йому в силу вимог статті 7 Закону №3551-XII, неможливо стверджувати, що позбавлення цього права свідчить про втручання у права позивача на певні соціальні гарантії, адже на надання такого права позивач не міг та не повинен був розраховувати.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 31січня 2022 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко