Справа № 640/24805/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року м. Київ № 640/24805/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКиївського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі також - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, що визначено частиною п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»:

- за 2017, 2018 року у розмірі семи мінімальних пенсій за віком;

- за 2019, 2020 та за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

зобов`язання Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (адреса: 03165, місто Київ, проспект Любомира Гузара, будинок 7, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКІШ НОМЕР_1 ) недоплачену грошову допомогу до 5 травня, що визначено частиною п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».:

- за 2017 та 2018 роки у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги та за періоди 2017 та 2018 рік.

- за 2019, 2020 та за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги за періоди 2019, 2020 та 2021 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він має статус учасника бойових дій, відповідно, має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017, 2018 роки у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, а за 2019-2021 роки згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач звернувся до звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку та виплатити разової щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2017 по 2021 рік.

Листом від 08 липня 2021 року №051-044-В-1427-12 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повідомив, що відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. На виконання Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №223, від 14 березня 2018 року №170, від 20 березня 2019 року №237, від 19 лютого 2020 року №112, від 08 квітня 2021 року №325 було здійснено перерахування коштів на виплату щорічної разової допомоги до 5 травня позивачу, як учаснику бойових дій, а тому, на думку відповідача для здійснення перерахунку щорічної грошової допомоги за 2017 - 2021 роки, відсутні правові підстави.

З вказаними діями відповідача щодо невиплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2017-2021 роки у розмірі, встановленому законодавством, позивач не погоджується, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою відповідачу надано час для надання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом не скористався, відзиву на позовну заяву суду не надав.

Ухвалою від 08 вересня 2022 року суд відмовив у задоволенні клопотання Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 04 вересня 2018 року.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою, в якій просив Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплатити йому разову грошову допомогу до 05 травня за 2017-2021 роки, передбачену статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Листом від 08 липня 2021 року №051-044-В-1427-12 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повідомив позивача, що підстав для здійснення перерахунку та проведення доплати до виплаченого позивачу розміру грошової допомоги немає.

Вважаючи дії відповідача щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2021 роки в неповному обсязі протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Вважаючи дії відповідача щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2021 роки в неповному обсязі протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно зі статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

01 січня 1999 року набрав чинності Закон №367-ХІV, яким статтю 13 Закону №3551-XII доповнено частиною в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин, Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 відновлено дію частини п`ятої статті 13 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Водночас Кабінет Міністрів України у постанові від 19 лютого 2020 року №112 установив, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом №3551-XII, проводиться у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4120 гривень; II групи - 3640 гривень; III групи - 3160 гривень; учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1390 гривень.

У той же час, у постанові №325 Кабінет Міністрів України установив, що у 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом №3551-XII, проводиться у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4421,00 гривень; II групи - 3906,00 гривень; III групи - 3391,00 гривень; учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1491,00 гривень (підпункт 1 пункту 1).

Таким чином, вказаними постановами Кабінету Міністрів України встановлені розміри виплати разової грошової допомоги у 2020 та 2021 році, які є меншими, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 13 Закону №3551-XII.

Отже, на час виплати позивачу у 2020 та 2021 роках щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-XII і Постанови №112 та №325.

Виходячи із визначених у частині третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій/особам з інвалідністю внаслідок війни у 2020 та 2021 році слід застосовувати не Постанови №112 та №325, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин позивач має право на одержання разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 та 2021 роки у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Під час розгляду цієї справи судом враховані висновки Верховного Суду (зокрема, Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 січня 2021 року) у справі №440/2722/20 в силу частини п`ятої статті 242 КАС України, якою встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що право позивача на щорічну одноразову допомогу до 05 травня підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності» і що їх можна вважати «майном» у значені цього положення, отже, ненарахування та невиплата вказаної щорічної одноразової допомоги у визначеному положеннями статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Зазначена правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ по справі «Сук проти України» від 10 березня 2011 року (за заявою №10972/05), згідно якої, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Таким чином, суд вважає, що позивач мав «законні сподівання» на отримання щорічної одноразової допомоги у 2020 та 2021 роках у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Враховуючи викладене, суд визнає протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 та 2021 роки, як учаснику бойових дій у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, а також вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоотриману частину щорічної разової допомоги до 5 травня, згідно статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з 2017 по 2019 рік включно з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню судом лише за 2020 та 2021 роки, оскільки з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також слід зазначити, що позивач не надав суду доказів того, що він відповідно до частини четвертої статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до 30 вересня 2017 року звертався до відповідача у зв`язку з неотриманням разової грошової допомоги до 5 травня.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а у матеріалах справи відсутні докази понесення ним інших судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат () щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 та 2021 роки, як учаснику бойових дій, у неповному розмірі.

3. Зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат () здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2020 та 2021 роки, виходячи з розміру восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко