Справа № 804/420/17
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2022 року Справа № 804/420/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у загальному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Обґрунтовуючи позовну заяву у заявах по суті позивач вказував на помилковість висновку контролюючого органу про здійснення ним діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, що у подальшому стало підставою для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень, а саме - ремонтних робіт у квартирі, адже він таких послуг не надавав жодній особі, як і не підписував товарного чеку та акту здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), копії яких прийняті податковим органом до уваги та покладені в основу акту перевірки; до того ж останній складено з порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже у ньому не зазначено дати і місця його складання, а також допущено помилку в даті реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця; водночас обставина здійснення ремонту квартири саме позивачем як така не була предметом спору і дослідження під час розгляду Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська справи №201/6343/13-ц (провадження №2/201/1980/2013), про здійснення якого, до того ж, як і про існування такої справи позивач обізнаний не був.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 р. відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання. Тією ж ухвалою суду залучено як співвідповідачем Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658) та роз`яснено право на подання до суду відзиву на позовну заяву.
Відповідач-2 скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачем провадилася підприємницька діяльність, яка не зазначена у реєстрі платників єдиного податку, що підтверджено матеріалами перевірки та відповідним судовим актом. У той же час, матеріали перевірки на час розгляду цієї справи не зберіглися, адже їх знищено актом від 05.04.2022 року № 54 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду».
Ухвалою суду від 05.08.2022 року продовжено строк проведення підготовчого засідання на 30 діб.
Ухвалою суду від 16.08.2022 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.
У судове засідання, яке призначене на 23.08.2022 р., позивач ОСОБА_1 повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через веб-сторінку суду на порталі судової влади України.
Представник відповідача Степанов М.С. надав суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях, наполягав на розгляді справи за відсутності позивача та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Протокольною ухвалою суду від 23.08.2022 р. подальший розгляд справи вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем, перебував на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку другої групи й відповідно до реєстраційних даних видами його господарської діяльності була: КВЕД 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, КВЕД 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля.
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та згідно наказу від 23 червня 2016 року №375 і направлення на перевірку від 15 липня 2016 року №211 посадовою особою контролюючого органу у період з 15 по 25 липня 2016 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 01 серпня 2016 року №1604/142/04-03-13-04/ НОМЕР_1 , в якому, в свою чергу, зазначено про порушення позивачем:
1) підпункту 2 пункту 291.4 статті 291, підпунктів 5, 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України;
2) пункту 177.2 статті 177 ПК України, у зв`язку із чим йому донараховано податок на доходи з фізичних осіб від провадження господарської діяльності на загальну суму 69 552,31 грн., в тому числі: за 2014 рік - 54 467,39 грн., за 2015 рік - 15 084,92 грн.;
3) підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 та підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України в частині неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за І квартал 2014 року, 2014 рік, 2015 рік;
4) абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7, частини 11 статті 8 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VІ з урахуванням частини 3 статті 7 розділу III цього Закону, внаслідок чого донараховано єдиного внеску на загальну суму 110 750,55 грн., у тому числі за 2014 рік - в сумі 81 147,98 грн., за 2015 рік - у сумі 29 602,57 грн.;
5) пункту 44.3 статті 44, підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 з урахуванням пункту 85.2 статті 85 ПК України в частині надання не в повному обсязі документів, підтверджуючих витрати.
При цьому, такі висновки обгрунтовані відповідачем тим, що до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надійшло звернення громадянки ОСОБА_2 , в якому вона повідомила, що 20 червня 2014 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська прийнято рішення у справі №201/6343/13 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 4 269,10 грн. в рахунок відшкодування витрат на ремонт квартири, який проведено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .
До звернення додані копії акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 12 квітня 2013 року №08 щодо виконання ремонту квартири на суму 2 500,10 грн. та товарного чеку від 12 квітня 2013 року про отримання позивачем коштів за виконані послуги, які, в свою чергу, надавались суду як докази понесених ОСОБА_3 витрат. У наданих копіях документів проставлено печатку і підпис фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Відтак контролюючий орган дійшов переконання, що позивачем не дотримано вимог підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, адже він здійснював види діяльності, не зазначені у реєстрі платників єдиного податку, й не перейшов на сплату інших визначених ПК України податків і зборів.
На підставі акту перевірки контролюючим органом 11 серпня 2016 року прийнято:
При вирішені спору суд виходить із того, що правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку врегульовано главою 1 («Спрощена система оподаткування, обліку та звітності») Розділу XIV («Спеціальні податкові режими») Податкового кодексу України (далі - ПК України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
За змістом пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України передбачалось, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема: друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб й обсяг доходу не перевищує 1 000 000 гривень.
Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік (пункт 294.1 статті 294 ПК України).
Відповідно до пункту 296.2 статті 296 ПК України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу. Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої, третьої або п`ятої групи.
У разі застосування іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі, здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку першої і другої груп, платники єдиного податку в податковій декларації додатково відображають окремо доходи, отримані від здійснення таких операцій (підпункт 296.5.5 пункту 296.5 статті 296 ПК України).
Відмова від спрощеної системи оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється в порядку, визначеному підпунктами 298.2.1 - 298.2.3 статті 298 ПК України й згідно останнього платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.
За змістом пункту 299.1 та підпункту 4 пункту 299.7 статті 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. До реєстру платників єдиного податку вносяться відомості, у тому числі про обрані фізичною особою-підприємцем першої та другої груп види господарської діяльності.
У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом (пункт 299.11 статті 299 ПК України).
Як вже зазначено вище, приймаючи оскаржені рішення відповідач керувався висновками акту перевірки та зазначеними у ньому обставинами звернення громадянки ОСОБА_2 , в якому вона повідомила, що 20 червня 2014 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська прийнято рішення у справі №201/6343/13 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 4 269,10 грн. в рахунок відшкодування витрат на ремонт квартири, який проведено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .
До звернення додані копії акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 12 квітня 2013 року №08 щодо виконання ремонту квартири на суму 2 500,10 грн. та товарного чеку від 12 квітня 2013 року про отримання позивачем коштів за виконані послуги, які, в свою чергу, надавались суду як докази понесених ОСОБА_3 витрат. У наданих копіях документів проставлено печатку і підпис фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку таким доводам відповідача суд зазначає про таке.
Загальне правило оцінки доказів сформульоване у частині 1 статті 86 КАС України, згідно з яким суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 1 статті 138 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
Тобто предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. З`ясуванню і перевірці доказами підлягають також причини і умови, які сприяли правопорушенню або виникненню публічно-правового спору.
Суд також ураховує, що згідно із ст. кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, за приписами наведених норм, саме на відповідача покладено обов`язок доказування прийнятого ним рішення (нь).
Так, на думку відповідача, обставина надання позивачем у квітні 2013 року послуг з ремонту квартири - виду діяльності, який не зазначений у його свідоцтві платника єдиного податку, підтверджується товарним чеком від 12 квітня 2013 року та актом здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 12 квітня 2013 року, на яких наявні підписи та печатки позивача, а також рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2014 року у справі №201/6343/13-ц (провадження №2/201/1980/2013), яке набрало законної сили.
Разом з цим, позивач вказані обставини заперечує та зазначає про те, що він не надавав жодній особі ремонтних послуг, як і не підписував товарного чеку та акту здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг); при цьому з наданих копій неможливо встановити автентичність його підпису.
Використовуючи надані повноваження судом вчинялися заходи у рамках розгляду цього спору стосовно витребування від відповідача оригіналів товарного чеку від 12 квітня 2013 року та акту здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 12 квітня 2013 року.
Однак, представник відповідача повідомив суд про те, що зазначені матеріали не зберіглися, адже їх знищено актом від 05.04.2022 року № 54 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду».
На переконання суду, відповідач діяв не обачливо, адже йому було відомо, що Постановою Верховного Суду від 27.01.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково і скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Тобто, до моменту знищення означених доказів, відповідачеві було відомо про проведення нового судового розгляду цієї справи, та з яких причин було скасовано рішення суді попередніх інстанцій (не надання відповідачем доказів у справі), а тому він мав можливість вчинити дії з приводу збереження цих доказів до розгляду справи судом, проте не використав її.
Оскільки, відповідачем означених дій вчинено не було, що не дає змогу суду встановити дійсні обставини справи шляхом огляду оригіналів товарного чеку від 12 квітня 2013 року та акту здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 12 квітня 2013 року та встановлення факту підпису позивачем означених документів.
Посилання відповідача на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2014 року у справі №201/6343/13-ц (провадження №2/201/1980/2013), яке набрало законної сили судом до уваги не приймається, адже обставина здійснення ремонту квартири саме позивачем цим судовим актом не досліджувалась та не встановлювалась, а його прізвище наводилось судом лише під час перелічування доказів, підтверджуючих позовні вимоги у цій справі (зокрема, чеку та акту).
Наведене свідчить про те, що відповідачем не виконано покладеного на нього обов`язку та не доведено правомірності прийняття оскаржених рішень. Відповідачем не забезпечено зберігання оригіналів документів, на підставі яких він обґрунтовував правомірність цих рішень, а означений вище судовий акт не встановлював обставин, що мали б значення для вирішення саме цього спору.
З підстав викладеного суд доходить висновку про те, що відповідачем оскаржені рішення прийнято без урахування всіх обставин справи, а тому оскаржені рішення є протиправні та підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна