Справа № 260/118/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/118/22 пров. № А/857/10642/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Свалява-Міськбуд» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року, ухвалене суддею Дору Ю.Ю. у м. Ужгороді о 11 год. 02 хв., у справі № 260/118/22 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Свалява-Міськбуд» до Управління Держпраці у Закарпатській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування приписів про усунення виявлених порушень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати приписи відповідача про усунення виявлених порушень № ЗК 541 А/1501/АВ/П від 30.11.2021 року та № ЗК 541 В/1501/АВ/П від 30.11.2021 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач допустив порушення статті 116 Кодексу Законів про працю України та не провів повний розрахунок при звільненні третьої особи у цій справі, зокрема щодо виплати грошової компенсації за дні невикористаної щорічної та додаткової відпустки. Суд першої інстанції також виходив з того, що відповідач не порушив порядку проведення перевірки.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що відповідач порушив порядок проведення перевірки, зокрема, повторно провів перевірку з питань, які уже були предметом попередніх перевірок за зверненням третьої особи. Також позивач звертає увагу на те, що у день звільнення провів з ОСОБА_1 повний розрахунок з виплати заробітної плати. Позивач стверджує, що ОСОБА_1 , згідно із статтею 82 КЗпП України, немає права на щорічну основну відпустку за період з 31.10.2019 року по 16.11.2020 року, оскільки, в цей час, перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Що стосується додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 днів для жінок, які мають двох і більше дітей до 15 років, то позивач не виплатив за неї грошову компенсацію при звільненні, оскільки третя особа не надала копії свідоцтва про народження другої дитини.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що на адресу Управління Держпраці у Закарпатській області у листопаді 2021 року надійшов лист Державної служби України з питань праці № 7277/1/4.1-ЗВ- 21 від 09.11.2021 року, згідно з яким, для розгляду та вжиття заходів, направлена скарга ОСОБА_1 від 08.11.2021 року, а також погоджено проведення Управлінням Держпраці у Закарпатській області позапланових заходів державного нагляду (контролю) у TзOB «Свалява-Міськбуд» та Буковецькій філії TзOB «Свалява-Міськбуд» за скаргою ОСОБА_1

15.11.2021 року Управління Держпраці у Закарпатській області прийняло наказ № 270 про проведення позапланової перевірки у ТзОВ «Свалява-Міськбуд» та Буковецькій філії ТзОВ «Свалява-Міськбуд» щодо додержання суб`єктами господарювання вимог законодавства про працю. Того ж дня видало направлення на проведення інспекційного відвідування № 1007 та № 1006.

За результатами перевірки відповідач 30.11.2021 року склав акти перевірки № ЗК541«А»/1501/АВ та № ЗК541«Б»/1501/АВ.

Під час проведення позапланової перевірки відповідач встановив порушення позивачем вимог норм статей 83 та 116 Кодексу законів про працю України, ст. 19 Закону України «Про відпустки», а саме, позивач не провів повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 в частині виплати грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки та додаткової відпустки, як матері, що має двох і більше дітей віком до 15 років.

Аналогічні порушення виявлені і при перевірці Буковецької філії TзOB «Свалява -Міськбуд» де ОСОБА_1 працювала за сумісництвом.

На підставі актів перевірок відповідач прийняв приписи про усунення виявлених порушень № ЗК541«А»/1501/АВ/П від 30.11.2021 року та № ЗК541«Б»/1501/АВ/П від 30.11.2021 року.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем порядку проведення перевірки, яке полягає в тому, що відповідач втретє провів перевірку із того самого питання, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до абз.12 ч.1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 року (далі Закон № 877-V) повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою дня проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.

Апеляційний суд встановив, що позапланову перевірку позивача, у межах цього спору, відповідач провів на підставі скарги ОСОБА_1 від 08.11.2021 року на дії посадових осіб Управління Держпраці у Закарпатській області, яка була надіслана Державній службі України з питань праці, щодо порушення її прав, які стосуються непроведення повного розрахунку при звільненні в частині виплати грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки та дні невикористаної додаткової відпустки, як матері, яка має двох і більше дітей віком до 15 років. В межах цієї перевірки відповідач дослідив питання повноти виплати заробітної плати за період роботи ОСОБА_1 з 31.10.2019 року по 16.11.2020 року.

Попередні перевірки були проведені 29.04.2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 06.04.2021 року та 12.07.2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 16.06.2021 року.

Виходячи із аналізу актів перевірок від 29.04.2021 року та 12.07.2021 року, Управління Держпраці у Закарпатській області не проводило аналіз дотримання позивачем трудового законодавства в частині повноти виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 31.10.2019 року по 16.11.2020 року.

Тому апеляційний суд вважає, що перевірка, яку провів відповідач у межах цього спору, не є повторним проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом, що був підставою дня проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю).

Що стосується виявлених відповідачем в ході перевірки порушень, то апеляційний суд виходить із такого.

31.10.2019 року ОСОБА_1 прийнята на роботу у ТзОВ «Свалява-Міськбуд» на посаду бухгалтера та за сумісництвом у Буковецьку філію TзOB «Свалява-Міськбуд».

З 12.11.2019 року по 16.03.2020 року та з 17.03.2020 року по 15.11.2020 року ОСОБА_1 перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

16.11.2020 року ОСОБА_1 приступила до виконання службових обов`язків, на підставі наказу № 40а від 13.11.2020 року та заяви ОСОБА_1 від 13.11.2020 року.

В цей же день ОСОБА_1 подала заяву на звільнення за власним бажанням з 16.11.2020 року і у той же день, на підставі наказу TзOB «Свалява-Міськбуд» № 406, була звільнена з роботи, відповідно до ст.38 КЗпП України.

У ході перевірки відповідач встановив порушення позивачем ст.116 КЗпП України, яке полягає у непроведенні із ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, в частині виплати грошової компенсації за дні невикористаної щорічної та додаткової відпустки.

Позивач заперечує ту обставину, що при звільненні з роботи ОСОБА_1 мала право на щорічну основну відпустку за період з 31.10.2019 року по 16.11.2020 року, оскільки у цей час перебувала у декретній відпустці, яка не зараховується до стажу роботи, який дає право на таку відпустку. Тому, на думку позивача, він правомірно не виплатив ОСОБА_1 компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки.

Однак апеляційний суд не погоджується із твердженнями позивача зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 82 КЗпП України до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 цього Кодексу), зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому надавалося матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, за винятком відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Із цієї правової норми слідує, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 9 Закону України «Про відпустки», до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому виплачувалася допомога по державному соціальному страхуванню, за винятком частково оплачуваної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Із цієї правової норми слідує, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, лише, якщо така відпустка була частково оплачувана.

Водночас у матеріалах справи немає доказів про те, що відпустка ОСОБА_1 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку була оплачуваною повністю чи частково. У цей час ОСОБА_1 виплачувалась лише допомога по державному соціальному страхуванню.

Тому, враховуючи норму пункту 3 частини 1 статті 9 Закону України «Про відпустки», ОСОБА_1 має право на щорічну основну відпустку за період з 31.10.2019 року по 16.11.2020 року.

Разом з тим між правовими нормами пункту 3 частини 1 статті 9 Закону України «Про відпустки» є правова колізія за якої вказані однопредметні норми по різному регулюють спірні правовідносини.

Проте, зважаючи на ту обставину, що норми Закону України «Про відпустки» є спеціальними порівняно із КЗпП України та визначають умови, тривалість і порядок надання відпусток, то у спірних правовідносинах необхідно застосувати саме правову норму пункту 3 частини 1 статті 9 Закону України «Про відпустки».

Зважаючи на те, що час перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до стажу роботи, який дає право на щорічну відпустку, згідно із пунктом 3 частини 1 статті 9 Закону України «Про відпустки», то ОСОБА_1 набула право на щорічну відпустку за період з 31.10.2019 року по 16.11.2020 року.

ОСОБА_1 цю відпустку за час роботи не використала, а, отже, позивач, при звільненні ОСОБА_1 , мав виплатити їй компенсацію за дні невикористаної відпустки.

Щорічна додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів передбачена частиною 1 статті 19 Закону України «Про відпустки» для одного із батьків, які мають двоє і більше дітей.

Апеляційний суд встановив те, що у період з 31.10.2019 року по 16.11.2020 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за другою дитиною, а вік першої не перевищував 15 років, що сторони не заперечують.

Отже, ОСОБА_1 у період з 31.10.2019 року по 16.11.2020 року набула право на додаткову оплачувану відпустку, як матір, яка має двох дітей віком до 15 років.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 у вказаний період цю відпустку не використала, а тому при звільненні з роботи мала право на її грошову компенсацію.

Водночас позивач не виконав свій обов`язок та не виплатив ОСОБА_1 при звільненні з роботи грошову компенсацію за дні невикористаної додаткової щорічної відпустки, як матері, яка має двох дітей віком до 15 років.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач достовірно встановив, що позивач не провів повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Відповідно до п.7, 8 ст.7 Закону № 877-V у разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Зважаючи на те, що оскаржені приписи про усунення порушень вимог законодавства про працю ґрунтуються на факті непроведення позивачем повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , то такі приписи є законними та не можуть бути скасовані.

Отже, адміністративний позов необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Свалява-Міськбуд» залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року в справі № 260/118/2 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повний текст постанови складений 08.09.2022 року