Справа № 752/22564/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 року м. Київ № 752/22564/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1
до треті особи:Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» в особі Уповноваженої особи Фонду Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України,
про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; адреса для листування - АДРЕСА_1 ), посилаючись, зокрема, на положення Цивільного кодексу України, звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Банк «Юнісон» (в особі Уповноваженої особи фонду), в якому, з урахуванням зміни предмету позову заявою від 26.02.2019 (том 1, а.с. 107), просив суд зобов`язати відповідача внести зміни до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів шляхом включення вимог кредитора ОСОБА_1 у сумі 1426961,98 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів, який подати на затвердження виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Спочатку позивач просив включити його до четвертої черги акцептованих вимог кредиторів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем договірних відносин, а відтак звернувся до суду з даним позовом до місцевого загального суду за захистом своїх майнових (цивільних) прав. Позивач просив врахувати загальні засади цивільного законодавства.

Зазначав, між іншим, що 08 лютого 2016 між позивачем та ПАТ «Банк «Юнісон» укладений договір про розміщення банківського вкладу № ДФО-023022-03, за умовами якого позивач передав, а банк прийняв депозитний вклад у розмірі 77 000 грн. на період з 08 лютого 2016 року до 07 лютого 2018 року зі сплатою 27,5 процентів річних щомісячно, без можливості дострокового повернення вкладу.

28 квітня 2016 року постановою Правління НБУ № 300/БТ ПАТ «Банк «Юнісон» віднесено до категорії неплатоспроможних» та виконавчою дирекцією Фонду ухвалено рішення від 28 квітня 2016 № 614 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Юнісон» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». За змістом вказаного рішення розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Юнісон» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць, з 28 квітня 2016 року до 27 травня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Юнісон», визначені статтями 37-39 Закону № 4452-VI, Шевченку Андрію Миколайовичу строком на один місяць, до 27 травня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 829 від 26 травня 2016 року продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Юнісон» до 27 червня 2016 року включно.

21 червня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду ухвалено рішення № 1051 «Про продовження повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Юнісон» Шевченка А. М. до дати отриманням рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Юнісон» після скасування заходів забезпечення позову».

08 лютого 2018 року позивачу повернуто вклад у розмірі 77 000 грн та проценти у розмірі 978,03 грн.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1139 від 19 квітня 2018 року змінено уповноважену особу Фонду. Делеговано повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Юнісон» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Федорченку Андрію Володимировичу на строк з 20 квітня 2018 року до дати отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Юнісон».

На підставі рішення Правління Національного банку України від 18 червня 2018 року № 345-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ЮНІСОН» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 червня 2018 року № 1725, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та делегування повноважень ліквідатора банку» з 19.06.2018 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Юнісон» строком на два роки до 18 червня 2020 року включно.

Призначено уповноваженою особою Фонду з делегуванням повноважень ліквідатора банку ПАТ «Банк «Юнісон», визначених Законом № 4452-VI, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 зазначеного Закону, в тому числі, з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Федорченка А. В. строком на два роки, з 19 червня 2018 року по 18 червня 2020 року включно.

22 червня 2018 року в газеті «Голос України» № 114 опубліковано оголошення, у якому зазначено, що відповідно до рішення Правління НБУ № 345-рш від 18 червня 2018 року виконавчою дирекцією Фонду ухвалено рішення від 19 червня 2018 року № 1725 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Юнісон» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації банку з 19 червня 2018 року до 18 червня 2020 року включно. Цим оголошенням також встановлено 30-денний строк для звернення кредиторів.

20 липня 2018 року позивач подав на ім`я уповноваженої особи Фонду заяву про визнання кредитором та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Юнісон», в якій просив визнати його кредитором ПАТ «Банк «Юнісон» на загальну суму 1 447 343,44 грн, з яких 1 373 192,58 грн. - пеня у розмірі трьох процентів від суми вкладу за кожен день прострочення, відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; 27 388,98 грн - проценти за весь строк безпідставного збереження депозитних коштів; 3 758,99 грн - три проценти річних від суми простроченого грошового зобов`язання; 22 621,43 грн - інфляційні втрати від прострочення виконання грошового зобов`язання; 17 400,98 грн - пеня за договором; 2 980,48 грн - проценти за договором протягом граничного строку дії тимчасової адміністрації.

Позивач зазначав, що оскільки банк не повернув вчасно вклад і проценти та продовжував безпідставно їх утримувати на вкладному рахунку, то відповідно до положень статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 536, 625, 1214 ЦК України на його користь підлягають стягненню пеня у розмірі трьох процентів річних, проценти та інфляційні втрати. Позивач зазначав, що неодноразово звертався із листами до ліквідатора банку про включення його до реєстру вимог кредиторів вимог до банку у розмірі 1 447 343,44 грн, однак заяви залишились без задоволення.

У листі № 1144/13 від 18 жовтня 2018 за підписом уповноваженої особи Фонду позивача повідомлено про визнання його кредитором та включення до реєстру акцептованих кредиторських вимог на суму 5,54 грн у 7 чергу.

У частині визнання позивача кредитором на суму 1 447 343,44 грн відмовлено з огляду на положення статті 36 Закону № 4452-VI.

Правовою підставою позову є положення положень ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 536, 625, 1214 ЦК України.

З урахуванням наведеного позивач просив ухвалити рішення, яким зобов`язати ПАТ «Банк «Юнісон» внести зміни до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів шляхом включення вимог кредитора ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму 1 426 961,98 грн, який подати на затвердження виконавчій дирекції Фонду.

Під час первинного розгляду справи районним судом відповідач проти позовних вимог заперечив, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у своїх письмовому відзиві на позовну заяву (а.с. 125-127).

Третя особа (Фонд гарантування вкладів фізичних осіб) надала письмові пояснення на позов, в яких просила у його задоволенні відмовити за безпідставністю та недоведеністю (а.с. 112-118).

Національний банк України пояснень на позов не надав.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2020 року, позов залишено без задоволення.

13 травня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №7030530 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» як юридичної особи.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.10.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2020 року скасовано.

Провадження у справі закрито з тих підстав, що розгляд вказаної категорії справ віднесено до компетенції адміністративного суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 414 ЦП України у разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом, що має місце у даному випадку у зв`язку з ухваленням постанови Верховного Суду від 20.10.2021.

Позивач подав до Верховного Суду заяву від 23.11.2021 про направлення справи до «відповідного» суду адміністративної юрисдикції, без визначення суду, в якій яке суд слід передати справу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.12.2021 заяву ОСОБА_1 задоволено. Верховним Судом обрано суд до якого слід направити справу № 752/22564/18. Так, справу передано для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Верховний Суд виходив з того, що відповідно ч. 2 ст. 26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Справу № 752/22564/18 надіслано до Окружного адміністративного суду міста Києва 29.12.2021, яка зареєстрована 05.01.2022.

На підставі розпорядження від 11.01.2022 № 15 протоколом повторного автоматизованого розподілу справа розподілена на суддю Кармазіна О.А.

Ухвалою судді від 13.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Враховуючи, крім іншого, заяву позивача (т.1, а.с. 77), вирішено розглядати справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення засідання та виклику учасників справи.

Під час розгляду справи за правилами адміністративного судочинства відповідач та треті особи не подали суду заяв по суті.

Між тим, 14.02.2022 канцелярією суду була зареєстрована заява-клопотання позивача від 11.02.2022 «про заміну первісного відповідача належним відповідачем, зміни (уточнення) предмету позову та надання позивачем пояснень».

Ухвалою суду від 15.02.2022, яка доставлена до електронного кабінету представника позивача 28.02.2022, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 11.02.2022 (вх. від 14.02.2022) «про заміну первісного відповідача належним відповідачем, зміну (уточнення) предмету позову та надання позивачем пояснень».

Постановляючи зазначену ухвалу, суд дійшов до висновку, що у даному випадку (у разі прийняття заяви до розгляду) фактично змінюються: склад осіб, які беруть участь у справі, предмет позову (замість «зобов`язати включити вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів» з підстав «неправомірних дій та бездіяльність ліквідатора банку - Уповноваженої особи фонду щодо не включення позивача до зазначеного реєстру» на, за новою заявою, - про стягнення сум з Фонду з підстав несвоєчасного повернення коштів), правові та фактичні підстави позову (т.ч. із переорієнтацією доводів позивача щодо обставин справи на функції Фонду та профільний закон).

Тобто, як дійшов висновку суд, у даному випадку по суті мало місце заявлення нового позову в рамках існуючого (замість існуючого), що не допускається за правилами ч. 1 ст. 47 КАС України з урахуванням вимог ч. 5 ст. 48 КАС України, що стало підставою для відмови у задоволенні заяви позивача від 11.02.2022 (вх. від 14.02.2022).

Судом при цьому враховано, що відповідно до ч. 5 ст. 48 КАС України під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. У зв`язку з цим в ухвалі зазначено, що з матеріалів справи вбачається повна обізнаність позивача з обставинами щодо умов договору, тонкощами діяльності Фонду, його Уповноважених осіб, Банку під час введення тимчасової адміністрації, нормативно-правовим обґрунтуванням, а відтак позивач знав, повинен був знати про можливість заявлення вимог власне до Фонду, якщо вважав, що він порушує його права у сфері спірних відносин.

Наведене, у свою чергу, також, додатково свідчило про безпідставність заявленого клопотання (заяви) позивача від 11.02.2022 (вх. від 14.02.2022) «про заміну первісного відповідача належним відповідачем, зміну (уточнення) предмету позову та надання позивачем пояснень».

Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 239 КАС України у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи господарського судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Слід нагадати, що позивач просить зобов`язати банк в особі Уповноваженої особи Фонду внести зміни до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів шляхом включення вимог кредитора ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму 1 426 961,98 грн, який подати на затвердження виконавчій дирекції Фонду.

Заява позивача з цього приводу та в цій частині була розглянута банком (в особі Уповноваженої особи), однак, відхилена у цій частині заявлених до акцепту вимог.

З урахуванням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.10.2021, під час розгляду даної справи підлягають встановленню обставини можливого порушення прав чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин з боку відповідача, який у цих відносинах має здійснювати публічно-владні управлінські функції.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (№ 4452-VI) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України (далі - НБУ), визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку зі створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та НБУ (стаття 1 Закону № 4452-VI).

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є юридичною особою публічного права, економічно самостійною установою, яка не лише виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, але і функції у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до п. 12 ч. 5 ст. 12 Закону № 4452-VI (в редакції на час подання позивачем заяви від 20.07.2018 про визнання його кредитором), виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку - визначає порядок складання та затверджує реєстр акцептованих вимог кредиторів.

При цьому, у разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду (абз. 2 ч. 5 ст. 45 Закону № 4452-VI (в редакції на час подання позивачем заяви від 20.07.2018 про визнання його кредитором).

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження - складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону (в редакції на час подання позивачем заяви від 20.07.2018 про визнання його кредитором).

Організація заходів з підготовки задоволення вимог кредиторів (тобто, поза межами гарантованих Державою 200 000 грн.), формування ліквідаційної маси, продаж майна банку відповідно до вимог статей 49, 50, 51 Закону № 4452-VI покладена на Фонд.

Як вже зазначалося, заявлені підстави позову - банк не повернув вчасно вклад і проценти та продовжував безпідставно їх утримувати на вкладному рахунку, у зв`язку з чим відповідно до положень статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 536, 625, 1214 ЦК України на його користь підлягають стягненню пеня у розмірі трьох процентів річних, проценти та інфляційні втрати.

Як вже зазначалося, з 28.04.2016 згідно з постановою Правління Національного банку України № 300/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк «Юнісон» до категорії неплатоспроможних» у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Юнісон» з ринку строком до 27.05.2016 включно.

26.05.2016 виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення № 829, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Юнісон» до 27.06.2016 включно, а 21.06.2016 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 1051 «Про продовження повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Юнісон» до дати отриманням рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Юнісон» після скасування заходів забезпечення позову.

Матеріали справи містять копії ухвал Дніпровського районного суду Дніпропетровської області, Ленінського районного суду м. Харкова, Черкаського районного суду Черкаської області за 2016 рік та Ржищівського міського суду Київської області від 08.06.2018 про забезпечення позову, наявність яких перевірена за даними ЄДРСР, якими зупинено дію рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.04.2016 № 614 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Юнісон» та заборонено посадовим особам виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та іншим уповноваженим особам вносити пропозиції до Національного банку України та приймати рішення щодо ліквідації ПАТ «Банк «Юнісон» та/або відкликання банківської ліцензії, вчиняти інші дії.

Також заборонено вчинення певних дій НБУ.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Ухвалами судів зупинено дію рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.04.2016 № 614 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Юнісон».

З огляду на наведені судові рішення Фонд неодноразово продовжував повноваження уповноваженої особи Фонду (т.1, а.с. 115), у т.ч. з посиланням на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20.01.2017 по справі № 465/292/17, - постанова Фонду від 26.01.2017 № 209.

Вказані рішення Фонду позивачем не оскаржувались.

З наведеного у сукупності вбачається, що з 28.04.2016 Фонд гарантування запровадив тимчасову адміністрацію, а з 19.06.2018 Банк знаходився у процедурі ліквідації.

Розрахункові припущення позивача щодо течії та спливу певних строків та процедур є помилковими, оскільки не ґрунтуються на рішеннях Фонду, який і повноважний визначати ці процедури.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Між тим, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України (абзац перший частини шостої статті 36 Закону).

У даному випадку, 08.02.2018 позивачу виплачені кошти у розмірі 77000 грн. та відсотки в межах сум, що гарантуються Фондом, що відповідає умовам, визначеним у ст. 36 Закону та умов Договору, адже строк дії договору встановлено 07.02.2018.

У свою чергу, відповідно до положень пунктів 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;

нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відтак, у даному випадку не вбачається вчинення відповідачем порушень прав чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин та при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, а відтак і підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача про включення його додаткових вимог (крім гарантованої суми відшкодування) до реєстру акцептованих вимог кредиторів не ґрунтуються на нормах профільного законодавства - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У повідомленні від 18 жовтня 2018 № 1144/13 (т.1, а.с. 41-42) Уповноважена особа Фонду детально визначила фактичні обставини та правові підстави щодо відмови у задоволенні заяви позивача, які відповідають дійсним обставинам та правильному застосуванні до них профільного законодавства.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 14, 19, 72 - 77, 90, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Наконечного Миколи Івановича ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) задовольнити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до приписів статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Днем вручення процесуальних документів в електронній формі є день отримання судом повідомлення про доставлення документів на офіційну електронну адресу особи (п. 2 ч. 6 ст. 251 КАСУ), якою є (п. 5.8. Положення про ЄСІТС від 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21): сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів або адреса електронної пошти, з якої надійшли до суду документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом (п. 111 «Перехідні положення»).

Суддя О.А. Кармазін