Справа № 420/9433/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9433/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2д) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 08 липня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2д), в якій позивач просив:

визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в особі Управління соціального захисту населення в Суворовському районі щодо відмови позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради в особі Управління соціального захисту населення в Суворовському районі встановити позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення інваліда війни відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою від 12 липня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 2015 року в Національній поліції України, та 30.12.2021 року позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Підставою для звільнення послужили рапорт позивача від 22.12.2021, та подання т.в.о. начальника відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області від 22.12.2021 року та свідоцтво про хворобу № 527/2, видане М (ВЛ) ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» 20.12.2021 року.

Згідно з свідоцтва про хворобу № 527/2, виданого медичний (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» ОСОБА_1 20.07.2015 року при виконанні службових обов`язків отримала травму згідно діагнозу: ЗЧМТ, СГМ, арахноїдальна кіста лівої гемісфери ГМ, стійкий цефалгічний синдром в ст.регреса, астено-невротичний, вертигінозний синдром, забій м`яких тканин потиличної області, синкопальний стан.

Вказане підтверджується висновком службового розслідування від 30 липня 2015 року за підписом начальника Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції А.С. Заобурним, актом Форми Н-1* від 30.07.2015 року, актом форми Н-5* де травми отримані підполковником міліції ОСОБА_1 визнані такими, які отримані в період проходження служби в органах внутрішніх справ України при виконанні службових обов`язків.

В подальшому позивач продовжувала проходити службу в органах внутрішніх справ України, та згодом перейшла у Національну поліцію України, періодично проходячи курси лікування та реабілітації від отриманих травм, але незадовільний стан здоров`я внаслідок отримання ушкоджень заважав проходити внаслідок чого медична (військово-лікарська) комісії ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» визнала причинно-наслідковий зв`язок стану здоров`я позивача між отриманими ним травмами, та визнала травми позивача такими, що пов`язані з виконанням службових обов`язків.

Вказане підтверджується свідоцтвом про хворобу від 20.12.2021 року № 527/2 медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Одеській області».

Позивач зазначила, що з цього приводу 12.01.2022 року пройшла огляд комісії №1 Обласної медико-соціальної експертизи, де згідно з довідки МСЕК серії 12ААВ №521039 було встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надає право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Позивач звернулася до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та видачі нового відповідного посвідчення, але листом від 09.02.2022 № 04-С-4657 повідомлено про те, що права статус особи з інвалідністю внаслідок війни позивач не має.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними, оскільки перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни наведено у ст. 7 Закону № 3551-ХІІ та відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 цього Закону до них відносяться особи, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків.

Позивач звернула увагу, що саме довідкою до акта огляду МСЕК Серії 12ААВ № 521039 підтверджено, що позивачу вперше 12.01.2022 року було встановлено другу групу інвалідності згідно з якої травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, а отже на позивача поширюється положення п. 2 ч. 2 ст. 7 № 3551-ХІІ.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі надіслана відповідачу електронною поштою 14 липня 2022 року та отримана відповідачем у той самий день, що підтверджено відповіддю на електронний лист суду.

До суду не надійшов відзив на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 є пенсіонером Національної поліції, що підтверджується пенсійним посвідченням Серії НОМЕР_2 .

У позовній заяві зазначено, що позивач з 1997 року проходила службу в органах внутрішніх справ України, а з 2015 року - в Національній поліції України, та 30.12.2021 року позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 527/2 від 20.12.2021 року медичної комісії ДУ ТМО МВС України по Одеській області, 20.07.2015 року при виконанні службових обов`язків позивач отримав ЗЧМТ, струс головного мозку, арахноїдальна кіста лівої гемісфери ГМ, стійкий цефалгічний синдром в ст.регреса, астено-невротичний, вертигінозний синдром, забій м`яких тканин потиличної області, синкопальний стан, лікувався у стаціонарі, та встановлено, що захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Матеріалами справи підтверджено, що за фактом отримання 20.07.2015 року тілесних ушкоджень підполковником міліції ОСОБА_1 було проведено службове розслідування, перевіркою якої встановлено, що 20.07.2015 року приблизно о 07.00. год. підполковник міліції ОСОБА_1 з метою виконання заяви гр. ОСОБА_2 щодо виявлення факту вживання спиртних напоїв неповнолітніми за адресою: АДРЕСА_2 здійснювала поквартирну перевірку та опитування мешканців будинку у відповідності до своїх функціональних обов`язків у форменому одязі без табельної вогнепальної зброї спільно з оперуповноваженим сектору кримінальної міліції у справах дітей Суворовського РВ ОМУ та позаштатним співробітником Суворовського РВ ГУМВС України в області та в тамбурному приміщенні, у якому було відсутнє освітлення підполковник міліції ОСОБА_1 зашпортнулася за поріг і не втримавши рівновагу впала, при цьому вдарилася головою в складену неподалік будівельну цеглу і втратила на деякий час свідомість.

Суд встановив, що за результатами службового розслідування прийнято висновок від 30.07.2015 року про те, що отримані ушкодження слід вважати отриманими підполковником міліції ОСОБА_1 в період проходження служби в ОВС при виконанні службових обов`язків.

Суд встановив, що позивач пройшла огляд комісії № 1 Обласної медико-соціальної експертизи, та відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки МСЕК серії 12ААВ № 521039 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, де зазначено про необхідність проведення огляду 12.01.2023 року.

Позивач звернулася до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та видачі нового відповідного посвідчення, але листом від 09.02.2022 року № 04-С-4657 отримав відмову, у зв`язку з тим, що згідно з довідки МСЕК серії 12ААВ № 521039 від 12.01.2022 позивача визнано особою з інвалідністю, травма якої пов`язана з виконанням службових обов`язків та з цього приводу права на встановлення статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» не має.

Не погодившись з відмовою у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (надалі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни наведено у статті 7 Закону №3551-XII.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскільки вона отримала травму під час виконання службових обов`язків, це, на її думку, є підставою для поширення до спірних правовідносин п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII.

Надаючи оцінку таких доводам позивача, суд виходить із застосування норм матеріального права таким чином.

Згідно з п.п.1 та 2 ч.2 ст.7 Закону №3551, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

З огляду на вказане, згідно з п.1 ч.2 ст.7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно з п.2 ч.2 ст.7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше, особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, та, по-друге, те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Сукупний аналіз статей Закону №3551 доводить, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст.7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у ст.4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Відповідно до висновку службового розслідування, позивач отримала травму внаслідок виконання службових обов`язків, а саме: 20.07.2015 року приблизно о 07.00. год. підполковник міліції ОСОБА_1 з метою виконання заяви гр. ОСОБА_2 щодо виявлення факту вживання спиртних напоїв неповнолітніми за адресою: АДРЕСА_2 здійснювала поквартирну перевірку та опитування мешканців будинку у відповідності до своїх функціональних обов`язків у форменому одязі без табельної вогнепальної зброї спільно з оперуповноваженим сектору кримінальної міліції у справах дітей Суворовського РВ ОМУ та позаштатним співробітником Суворовського РВ ГУМВС України в області та в тамбурному приміщенні, у якому було відсутнє освітлення підполковник міліції ОСОБА_1 зашпортнулася за поріг і не втримавши рівновагу впала, при цьому вдарилася головою в складену неподалік будівельну цеглу і втратила на деякий час свідомість.

Тобто з висновку службового розслідування чітко вбачається, що позивач отримала травму внаслідок виконання службових обов`язків, але виконання службових обов`язків не було пов`язано з безпосередньої участі позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, та травма, яку отримала позивач, внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення діяв правомірно, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог - визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в особі Управління соціального захисту населення в Суворовському районі щодо відмови позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача, суд вважає, що позовні вимоги - зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради в особі Управління соціального захисту населення в Суворовському районі встановити позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення інваліда війни відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» також є безпідставними, необґрунтованими, та не належать задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовивши у встановлені статусу особи з інвалідністю внаслідок війни діяв правомірно, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні докази понесення відповідачем витрат пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2д) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.