Справа № 640/22484/21
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

07 вересня 2022 року м. Київ № 640/22484/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., здійснюючи провадження у справі

за позовом ОСОБА_1

до Апарату Верховної Ради України

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Апарату Верховної Ради України (далі також - відповідач), в якому просить:

1) бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільнені з 28.11.2014 року по день фактичного розрахунку, визнати протиправною;

2) зобов`язати Апарат Верховної Ради України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні з 28.11.2014 року по день фактичного розрахунку.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.07.2020 року у справі №640/23919/19, 25.02.2021 року Апаратом Верховної Ради України виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 172 940, 08 грн., однак середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з 28.11.2014 року по день фактичного розрахунку відповідачем не здійснено.

Крім того, листом від 29.07.2021 року №15/26-2021/251192 відповідач відмовив у такій виплаті, що позивач вважає протиправним, посилаючись на статті 116, 117 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2021 року та 26.08.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, в якій встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Через систему «Електронний суд» 30.08.2021 року представником позивача подано заяву на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Через канцелярію суду 26.10.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує.

Дослідивши матеріали справи з метою вирішення процесуальних питань, що передують подальшому її розгляду по суті, судом встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2021 року, керуючись частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом запропоновано позивачу надати заяву про поновлення строку звернення до суду, який складає місяць з дня, коли позивач дізнався, або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

В свою чергу, представником позивача у заяві на усунення недоліків від 30.08.2021 року, встановлених ухвалою суду від 26.08.2021 року про залишення позову без руху, обґрунтовано дотримання позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, який останній обраховує з дня отримання листа Апарату Верховної Ради України від 29.07.2021 року №15/26-2021/251192 на заяву останнього від 22.06.2021 року (реєстраційний номер 213622/564959).

Таким чином, оскільки позовну заяву до суду подано 27.06.2021 року, судом визнано дотриманим місячний строк звернення до суду з позовною заявою та в подальшому відкрито провадження у справі.

Разом з тим, суд вважає вказані висновки про дотримання позивачем строку звернення до суду із цим позовом передчасними, з огляду на наступне.

Щодо строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, висловилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19, висновки якої є обов`язковими для суду першої інстанції.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Так, частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У Рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону № 108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Також Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в постанові від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19), а також Верховний Суд України зробив такий висновок у постановах від 26.12.2011 року у справі № 6-77цс11, від 24.06.2015 року у справі № 6-116цс15, від 06.04.2016 року у справі № 6-409цс16, від 11.10.2017 року у справі № 311/136/16, від 08.11.2017 року у справі № 202/4914/16-ц.

Отже, до спірних правовідносин, що є предметом розгляду справи №640/22484/21, підлягає застосуванню тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.07.2020 року у справі №640/23919/19 за позовом ОСОБА_1 , зокрема, зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 308,5 календарних днів щорічної основної відпустки: з 27.11.2007 року по 12.12.2012 рік 151,5 календарні дні; з 01.04.2014 року по 28.11.2014 рік 14,5 календарні дні, з 28.11.2014 року по 29.08.2019 рік 142,5 календарні дні.

Згідно з платіжним доручення від 23.02.2021 року №3181, долученим позивачем до матеріалів справи, судом встановлено, що 23.02.2021 року Апаратом Верховної Ради України нараховано, та 25.02.2021 року виплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку згідно з рішенням суду у справі №640/23919/19 суму у розмірі 172 940,08 грн.

Отримання вказаних коштів 25.02.2021 року позивачем підтверджується та не заперечується.

Отже, перебіг тримісячного строку звернення до суду із позовом в порядку статей 116, 117 Кодексу законів про працю України розпочався з 26.02.2021 року та завершився 26.05.2021 року.

В той же час, до Апарату Верховної Ради України із відповідною заявою про здійснення виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку компенсації за невикористану відпустку, позивач через свого представника звернувся лише 22.06.2021 року.

Крім того, до суду позивач із цим позовом звернувся 11.08.2021 року.

Позаяк, строк звернення до суду позивачем пропущено, а висновок суду щодо його дотримання був передчасним.

Згідно з частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку запропонувати позивачу у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали суду надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій вказати підстави його пропуску, з метою здійснення судом оцінки їх поважності.

Керуючись статтями 122, 123, 166, 167, 242, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Запропонувати ОСОБА_1 подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обґрунтованих та поважних підстав його пропуску у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали суду.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 наслідки неподання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, передбачені частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Маруліна