Справа № 420/9681/22
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9681/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МЕБЕЛЬТРЕЙД» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 14 липня 2022 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальності «МЕБЕЛЬТРЕЙД» до Одеської митниці, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.01.2022 р. №UA500130/2022/000014;

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 18.01.2022 р. № UA500130/2022/000007/2.

Ухвалою від 12 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «МЕБЕЛЬТРЕЙД», відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно з п.5.1. Контракту №DG20-1610 від 16 жовтня 2020 р. та п. 3 Додаткової угоди №5 від 8 листопада 2021 р. виробник товару зобов`язується поставити вказаний в п.1 товар на умовах FCA ERLIANHOT, Китай до 31.01.2022 р. та що за умовами FCA продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару. Вказує, що відповідачу було надано довідку про транспортні витрати №378210 від 21.12.2021 та договір №2707/17 від 27.07.2017 р. на транспортно-експедиторське обслуговування та що позивач додатково надав до митного оформлення платіжне доручення від 15.06.2021 р. №NJBKLL6FO4SP124 та платіжне доручення від 14.12.2021 р. №NJBKLLCEO5KRGAR з банківськими печатками та підписами уповноважених осіб. Також позивач зазначає, що банківські платіжні документи можливо ідентифікувати з даною поставкою, оскільки у банківському платіжному документі від 15.06.2021 №NJBKLL6FO4SP124 в рядку 70 зазначено Додаткову угоду №3 від 11 червня 2021 р. (про оплату авансу) та Контракт №DG20-1610 від 16 жовтня 2020 р. У банківському платіжному документі від 14.12.2021 №NJBKLLCEO5KRGAR в рядку 70 зазначено Контракт №DG20-1610 від 16 жовтня 2020 р. та Додаткову угоду №5 від 8 листопада 2021 р. Відповідно до цих банківських платіжних документів сплачено 6214,00 доларів США за товар, який наданий до митного оформлення та який зазначений в Додатковій угоді №5 від 8 листопада 2021 р. Вказує, що відповідно до Додаткової угоди від 13.08.2021 р., яка є невід`ємною частиною Договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 27.07.2017 р., № 2707/17 сторони погодили внести зміни до п.4.1.3 зазначеного договору в частині перевезення вантажу морським сполученням в режимі імпорт та викласти його в наступній редакції: « 4.1.3. А) при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі імпорт платежі за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням (навантаження та/або розвантаження вантажу, агентські, портові збори і т.п.), протягом чотирнадцяти (14) календарних днів від дати вивантаження вантажу з борту в порту призначення, при обов`язковій наявності у Експедитора в обробці/заставі вантажу Клієнта». Зазначає, що м. Даланг це станція з якої вийшов контейнер, а ERLIANHOT митниця виходу та оформлення експортної декларації, що підтверджується Листом №378210/1 від 17.01.2022 р. Крім того, зазначене Відповідачем зауваження не впливає на числове значення митної вартості товару.

15.08.2022 від Одеської митниці за вх.ЕС/3114/22 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) № UA500130/2022/001510 від 15.01.2022 містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

18.08.2022 до суду від позивача за вх. №ЕС/3214/22 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у відзиві на позов відповідача не спростовано доводи позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 12.10.2020 між фірмою «Langfang Rong Qi Import & Export Trading Co., Ltd» (Китай) (виробник) та товариством з обмеженою відповідальністю «МЕБЕЛЬТРЕЙД» (замовник) укладено контракт №DG20-1610 (а.с.36-41), за умовами якого замовник виготовляє ескізи меблів, формує заявку на виробництво, надає право використання торгової марки та доручає виробнику товарів розробити технологію виготовлення та виготовити меблі або здійснити пошук підприємства для розміщення замовлення на виготовлення меблів і відвантажити готовий товар в адресу замовника, оплачує готову продукцію (п.1.1). Конкретне найменування, кількість, ціна і загальна вартість товару кожної партії і умови оплати вказуються в додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною цього контракту (п.1.4). Товар відвантажується на умовах, відповідно до Інкотермс 2010. Конкретні умови відвантаження для кожної партії товару вказується у Додатковій угоді до цього Контракту (п.5.1).

09.06.2021 фірмою «Langfang Rong Qi Import & Export Trading Co., Ltd» (Китай) (виробник) та товариством з обмеженою відповідальністю «МЕБЕЛЬТРЕЙД» (замовник) укладено додаткову угоду №2 до контракту №DG20-1610, якою внесено зміни до п.4.1 контракту, зокрема: « 4.1. Умови оплати кожної поставки вказуються в Додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною цього контракту» (а.с.35).

11.06.2021 фірма «Langfang Rong Qi Import & Export Trading Co., Ltd» (Китай) (виробник) та товариство з обмеженою відповідальністю «МЕБЕЛЬТРЕЙД» (замовник) уклали додаткову угоду №3 (а.с.42), відповідно до якої замовник сплачує аванс виробнику товарів у розмірі 3285,00 доларів США в рахунок майбутньої поставки. Можлива сплата частинами.

08.11.2021 фірма «Langfang Rong Qi Import & Export Trading Co., Ltd» (Китай) (виробник) та товариство з обмеженою відповідальністю «МЕБЕЛЬТРЕЙД» (замовник) уклали додаткову угоду №5 (а.с.45-46), за умовами якої сторони узгодили найменування, кількість, ціна і загальну вартість товару, яка становить усього 6214,00 доларів США, та що умовами поставки товару є FСА ERLIANHOT, Китай, умови поставки 100% передоплата до дати оформлення митної декларації при імпорті. Можлива оплата частинами. В оплату за товар враховується аванс, сплачений по Додатковій угоді №3 від 11 червня 2021 в розмірі 3285,00 доларів США.

З метою митного оформлення товару позивачем для підтвердження його митної вартості до Одеської митниці була подана електронна митна декларація № UA500130/2022/001510 від 15.01.2022, у якій було визначено митну вартість товарів, що імпортуються, за основним методом - за ціною контракту № DG20-1610 від 20.10.2020.

Для підтвердження митної вартості товару декларант надав наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) №DTPI від 18.11.2021 (а.с.80);

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №DTPI від 18.11.2021 (а.с. 43);

- накладна ЦІМ (CIM consignment note (rail)) №14735056 від 21.11.2021 (а.с.56);

- декларація про походження товару (Dеclaration of origin) № DTPI від 18.11.2021;

- банківський платіжний документ, що стосується товару № NJBKLLCEO5KRGAR від 14.12.2021 (а.с.62, 73);

- банківський платіжний документ, що стосується товару № NJBKLL6FO4SP124 від 15.06.2021 (а.с.55, 72);

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4409152 від 21.12.2021 (а.с.48);

- банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг №1888 від 04.01.2022 (а.с.81);

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №378210 від 21.12.2021 (а.с.47);

- виписка з бухгалтерської документації №16 від 17.01.2022 (а.с.65);

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 08.11.2021 (а.с.79);

- комерційна пропозиція від 10.11.2021 (а.с.78);

- додаткова угода № 2 від 09.06.2021;

- додаткова угода № 3 від 11.06.2021;

- додаткова угода № 5 від 08.11.2021;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № DG20-1610 від 20.10.2020;

- договір про надання послуг митного брокера №БР-157/2 від 12.10.2020;

- договір (контракт) про перевезення №2707/17 від 27.07.2017 (а.с.49-54);

- додаткову угоду від 13.08.2021 (а.с.77);

- лист ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» №37 від 17.01.2022 (а.с.82);

- лист ТОВ «МЕБЕЛЬТРЕЙД» №17/01 від 17.01.2022 (а.с.66-68);

- копія митної декларації країни відправлення №31009135 від 19.11.2021 з перекладом (а.с.74, 75).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Судом встановлено, що під час здійснення Одеською митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з вищевказаними митними деклараціями було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності.

Одеською митницею Держмитслужби було видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2021/00606 (а.с.85-86).

Також відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2021/000069/1 від 18.01.2022 (а.с.83-84), у зв`язку з чим митна вартість оцінюваних товарів була визначена за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Так, у вказаному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що Документи подані декларантом, які підтверджують митну вартість товарів були опрацьовані та встановлено, що вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме:

1) розділом 10 статті 58 МКУ встановлено, що при визначенні митної вартості до ц іни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), понесені продавцем, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України. Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо цих складових митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) надано банківські платіжні документи від 15.06.2021 №NJBKLL6FO4SP124 та від 14.12.2021 №NJBKLLCEO5KRGAR на яких відсутні банківські печатки та підписи уповноважених осіб;

3) відповідно до додаткової угоди від 08.11.2021 №5 умови оплати, 100% передплата до оформлення митної декларації при імпорті, до митного оформлення надані банківські платіжні документи від 15.06.2021 №NJBKLL6FO4SP124 та від 14.12.2021 №NJBKLLCEO5KRGAR, в яких відсутнє посилання на інвойс, внаслідок чого неможливо ідентифікувати їх з даною поставкою;

4) пунктом 4.1.3. Договору про транспортно-експедиторське обслуговування від 27.07.2017 № 2707/17 передбачено здійснення платежів за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту видання Експедитором рахунку, але документи про здійснення оплати послуг по перевезенню та транспортно-експедиторському обслуговованню відсутні;

5) В документі, що підтверджує вартість перевезення № 378210 від 21.12.2021р. вказано початком пунктом відправки м. Даланг, а в 20 графі декларації зазначено FCA ERLIANHOT.

Декларанту запропоновано відповідно до частини 3 статті 53 МКУ митним протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається митні органи.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, п. 24 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 9 статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

Оцінивши усі докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що декларантом були надані усі необхідні документи, які давали митному органу змогу визначити митну вартість товару.

Щодо посилань відповідача у оскаржуваному рішенні на те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо такої складової митної вартості товару, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що поставка товару здійснювалась на умовах FCA Інкотермс 2010.

Відповідно до правил «Інкотермс 2010» за умов FCA Інкотермс 2010 всі витрати, пов`язані з експортом до моменту поставки, оплачує продавець (мита, митне оформлення і інше). Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування та маркування товару, необхідне для перевезення товару.

Крім цього, відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД « 37. Процедура» митної декларації має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаній графі митної декларації поданої декларантом зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.

Отже, з поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням (упаковка включена у ціну товару), а відтак витрати на пакування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що надано банківські платіжні документи від 15.06.2021 №NJBKLL6FO4SP124 та від 14.12.2021 №NJBKLLCEO5KRGAR на яких відсутні банківські печатки та підписи уповноважених осіб суд зазначає, що позивачем після отримання повідомлення митниці 15.01.2022 щодо недоліків поданих до митного оформлення документів (а.с.63) було подано відповідачу платіжні документи від 15.06.2021 №NJBKLL6FO4SP124 та від 14.12.2021 №NJBKLLCEO5KRGAR з банківськими печатками та підписами уповноважених осіб (а.с.72, 73), що не спростовується відповідачем та вбачається з митної декларації UA500130/2022/001846 (а.с.89-90).

Щодо посилань відповідача на те, що відповідно до додаткової угоди від 08.11.2021 №5 умови оплати, 100% передплата до оформлення митної декларації при імпорті, до митного оформлення надані банківські платіжні документи від 15.06.2021 №NJBKLL6FO4SP124 та від 14.12.2021 №NJBKLLCEO5KRGAR, в яких відсутнє посилання на інвойс, внаслідок чого неможливо ідентифікувати їх з даною поставкою.

Так, відповідно до платіжних документів від 15.06.2021 №NJBKLL6FO4SP124 та від 14.12.2021 №NJBKLLCEO5KRGAR, позивачем перераховано контрагенту кошти в загальному розмірі 6214 доларів США, тобто суму, вказану у додатковій угоді №5 від 08.11.2021 та інвойсі.

При цьому у платіжному документі від 15.06.2021 №NJBKLL6FO4SP124 наявна примітка «PRPMNT for furniture АСС CNTR N DG20-1610 DD 16.10.2020, ANNEX N 3 DD 11.06.2021», що свідчить про те, що даний платіж стосується додаткової угоди №3 від 11.06.2021 до контракту від 16.10.2020 № DG20-1610.

У платіжному документі від 14.12.2021 №NJBKLLCEO5KRGAR наявна примітка «PRPMNT for furniture АСС CNTR N DG20-1610 DD 16.10.2020, ANNEX N 5 DD 08.11.2021», що свідчить про те, що даний платіж стосується додаткової угоди №5 від 08.11.2021до контракту від 16.10.2020 № DG20-1610.

Відтак, суд доходить висновку, що така сума 3285,00 доларів США є авансом за товар згідно додаткової угоди №3 від 11.06.2021, а сума 2929,00 доларів США є рештою вартості товару згідно додаткової угоди №5 від 08.11.2021 до контракту від 16.10.2020 № DG20-1610, що давало змогу митному органу ідентифікувати її зі спірною поставкою товару, за результатами митного оформлення якого і прийнято оскаржувані рішення та картку відмови.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що пунктом 4.1.3. договору про транспортно-експедиторське обслуговування від 27.07.2017 № 2707/17 передбачено здійснення платежів за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту видання Експедитором рахунку, але документи про здійснення оплати послуг по перевезенню та транспортно-експедиторському обслуговованню відсутні суд зазначає, що позивач та ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» 13.08.2021 уклали додаткову угоду №1 до договору про транспортно-експедиторське обслуговування від 27.07.2017 № 2707/17 та внесли зміни до п.4.1.3: « 4.1.3.А) при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі імпорт платежі за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням (навантаження та/або розвантаження вантажу, агентські, портові, збори і т.п.)протягом чотирнадцяти (14) календарних днів від дати вивантаження вантажу з борту судна в борту призначення, при обов`язковій наявності у Експедитора в обробці/заставі вантажу Клієнта».

При цьому позивачем до митного органу надавались довідка про транспортні витрати №378210 від 21.12.2021, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4409152 від 21.12.2021 та платіжне доручення №1888 від 04.01.2022, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг.

Також суд зазначає, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 у справі №815/2501/18.

Відтак, позивачем до митного органу було надано достатні документі на підтвердження витрат на транспортування товару.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що в документі, що підтверджує вартість перевезення № 378210 від 21.12.2021 вказано початком пунктом відправки м. Даланг, а в 20 графі декларації зазначено FCA ERLIANHOT.

Так, позивач у позовній заяві вказує та відповідачем не спростовується, що м. Даланг це станція з якої вийшов контейнер, а ERLIANHOT митниця виходу та оформлення експортної декларації, що підтверджується Листом №378210/1 від 17.01.2022.

Крім того суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що такі зауваження відповідача не впливають на числові значення митної вартості товару.

Судом також встановлено, що у оскаржуваному рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, які були взяті для визначення митної вартості оцінюваних товарів, та їх вартості за одиницю товару (визначену однак у кілограмах, а не у штуках як у митній декларації позивача) митний орган не навів жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, характеристик таких товарів, умов поставки, комерційних умов тощо всупереч положенням пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Таким чином суд дійшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Будь-яких інших доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведених позивачем розрахунків митної вартості товару за ціною договору, митним органом під час судового розгляду не надано. Крім того, відповідач не надав доказів неможливості застосування кожного з попередніх методів при визначенні митної вартості ввезеного позивачем товару.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення, прийняте Одеською митницею, є необґрунтованим, а відтак позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «МЕБЕЛЬТРЕЙД» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено 4962,00 грн. судового збору.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МЕБЕЛЬТРЕЙД» судового збору у розмірі 4962,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «МЕБЕЛЬТРЕЙД» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 18.01.2022 №UA500130/2022/000007/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці від 18.01.2022 №UA500130/2022/000014.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МЕБЕЛЬТРЕЙД» судовий збір у розмірі 4962,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «МЕБЕЛЬТРЕЙД» (вул.Пушкінська, 72, м.Одеса, 65000, ).

Відповідач - Одеська митниця (вул. Івана та Юрія Лип, буд.21 А, м. Одеса, 65078, ).

Суддя О.А. Вовченко