Справа № 500/4789/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/4789/21 пров. № А/857/10607/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т. І.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року, ухвалене суддею Подлісною І. М. об 11:59 год у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

03.08.2021 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 01.06.2021 № 4 та № 4.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність застосування до нього штрафних санкцій оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки він не здійснював реалізацію пального. Зазначає, що відповідно до ліцензії від 27.07.2020 № 2000496 має право лише на зберігання пального для потреб власного споживання чи промислової переробки, що є необхідним для провадження основного виду діяльності надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування. Станом на момент проведення фактичної перевірки резервуар місткістю 10000 літрів, яким він користувався на підставі договору позички, був повернутий власнику. Також покликається на процедурні порушення при проведенні фактичної перевірки, за результатами якої прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дослідив та не перевірив належним чином обставин, викладених у позовній заяві, які спростовують висновки контролюючого органу про реалізацію ним пального за відсутності відповідної ліцензії та без використання належним чином зареєстрованого, опломбованого та переведеного в фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 17.08.2018 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності якого є надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування (КВЕД 77.31). З 27.07.2020 позивач отримав ліцензію №2000496 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

На підставі наказу заступника начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20.04.2021 № 540-п «Про проведення фактичної перевірки» з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, керуючись статтею 20, пунктом 75.1 статті 75, підпунктами 80.2.2, 80.2.5, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, та направлень на перевірку від 20.04.2021 № 1150/07-04, № 1151/07-04 та № 1153/07-04 головними державними ревізорами-інспекторами Головного управління ДПС у Тернопільській області проведено фактичну перевірку місця реалізації паливно-мастильних матеріалів за адресою провадження діяльності: с. Озерна, Зборівський район, щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 26.04.2018 по 05.05.2021.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 05.05.2021 № 1702/19/00/0704/, який містить висновок про порушення позивачем вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», а саме: реалізація паливно-мастильних матеріалів без використання належним чином зареєстрованого, опломбованого та переведеного в фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій, не видано розрахунковий документ встановленої форми, на повну суму проведеної операції; вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме реалізація пального іншим особам, на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки; вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме: використання праці найманого працівника без укладення трудового договору.

На підставі вказаного акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 01.06.2021 № 4 про застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 500 000 грн за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та № 4 про застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 24,5 грн за порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що саме позивач здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , із реалізації палива без відповідної ліцензії та з порушенням вимог статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті в межах повноважень, в порядку та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що зроблений без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів та здійснення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (пункт 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки закріплено в статті 80 Податкового кодексу України, згідно з якою фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з визначених підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України); у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Отже, у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення та за умови пред`явлення направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення, оформлених відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. При цьому одним із обов`язкових реквізитів наказу та направлення на проведення такої перевірки є зазначення суб`єкта господарювання, щодо якого призначається перевірка, та адреса об`єкта, перевірка якого проводиться.

Платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки у випадках передбачених пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Подібні за змістом висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21.02.2020 (справа №826/17123/18).

У ще одній палатній справі (постанова від 22.09.2020 у справі №520/8836/18) окрім наведених вище висновків Верховний Суд зазначив, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для проведення перевірки на підставі наказу від 20.04.2021 № 540-п контролюючий орган зазначив підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України із покликанням на реалізацію функцій здійснення контролю у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

При цьому, наказ Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20.04.2021 № 540-п та направлення на перевірку від 20.04.2021 № 1150/07-04, № 1151/07-04, № 1153/07-04 містять лише відомості про проведення перевірки місця реалізації паливно-мастильних матеріалів за адресою провадження діяльності в с. Озерна Зборівського району за відсутності найменування та реквізитів суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та точної адреси об`єкта, перевірка якого проводиться.

Апеляційний суд звертає увагу, що окремі дефекти оформлення наказу про призначення податкової перевірки, зокрема, відсутність або неповнота посилань на конкретні пункти чинного законодавства, не повинні розглядатися як підстава протиправності проведення такої перевірки, якщо зі змісту такого наказу видається за можливе ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки.

Однак невизначення контролюючим органом суб`єкта господарювання, який підлягає перевірці, не дає можливості ідентифікувати суб`єкта підприємницької діяльності, який повинен бути інспектованим.

Крім цього, наказ про проведення фактичної перевірки від 20.04.2021 №540-п та видані на його підставі направлення не містять відмітки позивача про його отримання, що дає підстави для висновку, що означений наказ і направлення позивачу не вручалися.

Як з`ясовано з пояснень відповідача, копію наказу про проведення перевірки та направлення було вручено особі, яка фактично проводила розрахункову операцію, а саме- ОСОБА_2 . Вказана особа, як переконує податковий орган, здійснювала реалізацію дизельного пального за адресою: АДРЕСА_1 , яка й проставила свій підпис і зазначила посаду сторож території у направленнях на проведення перевірки.

Втім, перевіряючи такі доводи, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували саме факт здійснення вказаною особою продажу (реалізації) палива за вказаною вище адресою.

Наведені обставини зумовлюють висновок про те, що контролюючим органом не надано доказів на підтвердження того, що наказ про проведення перевірки був вручений особі, які фактично проводила розрахункову операцію.

Таким чином, за таких фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що наказ від 20.04.2021 № 540-п про проведення фактичної перевірки до її початку не було вручено ані платнику податків, ані його уповноваженій особі, ані особі, яка фактично проводила розрахункову операцію (у разі, якщо така дійсно мала місце).

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи щодо недоведеності наявності законних підстав для проведення фактичної перевірки позивача дають підстави для висновку, що контролюючий орган при проведенні фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , як зазначено в акті такої перевірки, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що свідчить про незаконність такої перевірки. Відповідно, прийняті за результатами такої перевірки податкові повідомлення-рішення від 01.06.2021 № 4 та № 4, якими до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції, - підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

При цьому, колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 04.09.2020 у справі №821/1274/18 у подібних правовідносинах.

За наведених обставин, оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позову.

Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, позивач за подання позовної заяви, виходячи з ціни позову, сплатив судовий збір 5002,45 грн та за подання апеляційної скарги 7513,50 грн судового збору, при тому, що розмір судового збору у даній справі становив 5000,25 грн за подання позовної заяви та 7500,38 грн за подання апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 позов є підставним та підлягає задоволенню, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області судових витрат в розмірі 12500,63 грн.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 500/4789/21 скасувати та прийняти постанову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 01 червня 2021 року № 4 та № 4.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області (код ЄДРПОУ ВП 44143637, місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн 63 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 09.09.2022