Справа № 440/6713/22
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. ПолтаваСправа №440/6713/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги:

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2021 ВП №66726417.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

09.08.2022 (04.08.2022 згідно календарного штемпеля відділення поштового зв`язку) ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (далі також Подільський ВДВС у м. Полтаві, відповідач), в якій просила визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2021 ВП №66726417.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що згідно частини першої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Підставою для відкриття вказаного виконавчого провадження (виконавчим документом) була постанова про стягнення виконавчого збору від 31.10.2019.

Оскільки тримісячний строк на пред`явлення постанови від 31.10.2019 до примусового виконання пропущено, то в силу пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець повинен був виконавчий документ повернути стягувачу, а не відкривати виконавче провадження.

Крім того, позивач зазначала, що відповідачем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, виданим Ленінським районним судом м. Полтави у цивільній справі №553/1896/14-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором та який в подальшому було повернуто стягувачу Подільським ВДВС згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.06.2020. Натомість відповідачем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 31.10.2019 ВП №60455863, за якою в подальшому постановою від 06.09.2021 відкрито виконавче провадження №66726417. Однак, позивач вважає, що оскільки фактично за виконавчим листом не стягнуто кошти та не повернуто майно, - у відповідача були відсутні підстави для стягнення з боржника виконавчого збору, тому постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідач подав відзив на позов, у якому підтвердив фактичні обставини, що були повідомлені позивачем. При вирішенні справи покладався на розсуд суду.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 вказаного Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом

Ленінським районним судом м. Полтави 24.07.2015 видано виконавчий лист №553/1896/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованості за кредитним договором в сумі 917 680 грн 54 коп., та судовий збір в розмірі 3654 грн 00 коп., а всього 921 334 грн 54 коп.

На підставі зазначеного виконавчого листа відкрито виконавче провадження №60455863.

Постановою державного виконавця Подільського ВДВС м. Полтави від 31.10.2019 ВП №60455863 вирішено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 92 133,45 грн /а.с. 16/. Докази надіслання/отримання позивачем постанови про стягнення виконавчого збору від 31.10.2019 ВП №60455863 у матеріалах цієї справи відсутні.

19.06.2020 державним виконавцем було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з надходженням до відділу письмової заяви стягувача про повернення виконавчого документа, що підтверджується копією листа від 21.07.2022 №19496 /а.с. 12-13/.

06.09.2021 старшим державним виконавцем Подільського ВДВС м. Полтави прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66726417 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 92133,45 грн /а.с. 19/.

В подальшому, ТОВ "Фінансова компанія "Інвент" знову було пред`явлено до виконання виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Полтави 24.07.2015 у справі №553/1896/14-ц, та приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56505822.

15.07.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56505822 у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом /а.с. 10/.

Також, 15.07.2022 позивачем сплачено основну винагороду приватного виконавця у розмірі 92 133,50 грн, що підтверджується копією квитанції №ПН16631 /а.с. 11/.

Позивач не погодилася із прийнятою постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №66726417 від 06.09.2021 та оскаржила її до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ), у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті5 Закону №1404-VІІІ).

У частині першій статті 10 Закону №1404-VІІІ зазначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 12 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями частин першої, другої статті 27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За приписами частини четвертої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Висновки щодо правозастосування

Судом досліджено надану позивачем копію постанови про стягнення виконавчого збору від 31.10.2019 та встановлено, що у пункті 4 резолютивної частини постанови зазначено строк її пред`явлення до виконання три місяці /а.с. 16/.

Частиною першою статті 12 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Зі змісту листа Подільського ВДВС у м. Полтаві листа від 21.07.2022 №19496 /а.с. 12-13/ виявлено, що 19.06.2020 державним виконавцем було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з надходженням до відділу письмової заяви стягувача про повернення виконавчого документа, а відтак строк пред`явлення до виконання такого документа становив - до 19.09.2020. Проте стягувач звернув до виконання вказаний виконавчий документ лише у вересні 2021 року.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Станом на момент відкриття виконавчого провадження (06.09.2021) строк пред`явлення вищевказаної постанови про стягнення виконавчого збору стягувачем пропущено, а тому в силу вимог статті 4 Закону України №1404-VIII держаний виконавець був зобов`язаний повернути його.

Всупереч наведеним нормам Закону №1404-VIII відповідач відкрив виконавче провадження.

Відтак суд дійшов висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2021 прийнята протиправно.

Крім того, позивач стверджувала, що виконавче провадження, постанова про відкриття якого нею оскаржена, фактично є подвійним стягненням одних і тих же коштів. Оскільки після повторного пред"явлення до виконання основного виконавчого документа з неї було стягнуто приватним виконавцем суму своєї винагороди, яка за своєю природою є аналогією виконавчого збору.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про наявність подвійного стягнення, суд зазначає таке.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкцією з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), п.1 розд.1 якої визначено, що ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом, що кореспондуються з нормами пункту 8 розділу III Інструкції.

При цьому пункт 22 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведених вище приписів Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пункт 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Про вказане також свідчить і відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем з приводу виконання зазначеного вище виконавчого листа та стягнення з позивача в такому ж розмірі, що і виконавчий збір, стягнутого оскаржуваною постановою, винагороди приватного виконавця.

Отже, умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2020 у справі №2540/3203/18, що відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Як встановлено в судовому засіданні стягнення за пред`явленим до примусового виконання виконавчим листом, виданим Ленінським районним судом м. Полтави 24.07.2015 у цивільній справі №553/1896/14-ц в ході здійсненого державним виконавцем виконавчого провадження ВП №60455863, фактично не відбулось, оскільки виконавчий документ був повернутий стягувачу за його заявою постановою про повернення виконавчого документа.

Державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі, про що свідчить і відсутність результатів виконання (суму, яку фактично стягнуто), що дає підстави для висновку про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору в розмірі 92133,45 грн на підставі постанови від 31.10.2019 ВП №60455863.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм дають підстави для висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в розмірі, який визначений у постанові від 31.10.2019 ВП №60455863.

ОСОБА_1 не оскаржила у своїх позовних вимогах постанову від 31.10.2019 ВП №60455863 про стягнення виконавчого збору, обмежившись вказівкою на її протиправність.

Однак суд вказує, що саме ця постанова є первинним порушенням права позивача та без надання їй правової оцінки захист прав позивача був би неповним.

Тому, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнає належним і необхідним способом захисту порушеного права позивача визнання протиправною та скасування постанови від 31.10.2019 про стягнення виконавчого збору ВП№60455863.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позивач направила до суд клопотання від 01 вересня 2022 року, у якому просила суд не здійснювати розподілу судових витрат. Тому питання судових витрат у цьому рішенні суд не здійснює, обмежившись роз"ясненням того, що ці витрати можуть бути вирішені шляхом постановлення додаткового рішення, якщо про його постановлення буде заявлено учасником справи у передбачений строк і у межах передбаченої процедури.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Чураївни, 1/1, м. Полтава, 36000, ) про визнання протиправною та скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2021 ВП №66726417.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення виконавчого збору від 31.10.2019 ВП №60455863.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.С. Шевяков