Справа № 640/1819/22
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/180
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року м. Київ № 640/1819/22

за позовомОСОБА_1
до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови
Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить:

визнати протиправними та скасувати рішення відповідача - постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2020 року ВП№60967095, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.01.2020 року ВП№60967095, постанову про стягнення виконавчого збору від 14.01.2020 року ВП№60967095, постанову про арешт майна боржника від 14.01.2020 року ВП№60967095, постанову про арешт коштів боржника від 12.03.2020 року ВП№60967095;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не повернення виконавчого документу стягувачу та зобов`язати відповідача повернути виконавчий документ - вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 10.10.2019 року №Ф-55 стягувачу.

Ухвалою суду від 12.07.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без виклику сторін.

Відзив на позов не надано.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2020 р. Заступником начальника відділу Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967095 з примусового виконання вимоги про сплату боргу № Ф-55, виданої 10.10.2019 р. ГУ ДПС в м. Києві, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 174528,7 грн.

Також 14.01.2020 р. у вказаному виконавчому провадженні винесено постанови -

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, згідно з якою, керуючись статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження" та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, визначено розмір витрат у 191,30 грн.;

про стягнення виконавчого збору, згідно з якою, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження", визначено до стягнення виконавчий збір у розмірі 17452,87 грн (UAH);

про арешт майна боржника, згідно з якою, керуючись статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження", накладено арешт на все майно, що належить боржнику, у межах суми звернення стягнення 174528.7 грн.

Також 12.03.2020 р. в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою, керуючись статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження", накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 192250,57 грн.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказані постанови протиправними та просить їх скасувати з таких підстав.

Позивач зазначає, що дізнався про наявність виконавчого провадження ВП№60967095 після того, як з`ясував 06.12.2021 р. про те, що його рахунки заблоковано, і звернувся за правовою допомогою.

Про зміст матеріалів виконавчого провадження позивач дізнався після того, як 28.12.2021 р. його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, після чого 08.01.2022 р. звернувся до суду.

Позивач зазначає, що протягом тривалого часу - з 01.07.2005 р. - проживає у м. Трускавець Львівської області, тоді як поштова кореспонденція скеровувалася органом стягнення на адресу - АДРЕСА_1 , де позивач не проживає і не міг отримувати поштову кореспонденцію.

Щодо позовних вимог по суті позивач зазначає, що виконавчий документ - вимога про сплату боргу № Ф-55, видана 10.10.2019 р. ГУ ДПС в м. Києві - пред`явлена до виконання 13.01.2020 р., з порушенням передбаченого ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" тримісячного строку пред`явлення його до виконання, тому органом стягнення мала бути винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону, що зроблено не було.

Крім того, виконавчий документ не містить такого реквізиту як дата пред`явлення його до виконання, що також унеможливлює прийняття його до примусового виконання.

Заява про пред`явлення виконавчого документа до виконання підписана, на думку позивача, неуповноваженою особою, тому на підставі цієї заяви не могла бути винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку оскаржувані постанови винесено 14.01.2020 р. та 12.03.2020 р.

Позивач зазначає, що з оскаржуваними постановами ознайомився 28.12.2021 р., після того, як його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження; позов до суду подано 08.01.2022 р.

Відповідачем доказів та пояснень щодо спростування вказаної інформації не надано.

За таких обставин у суду відсутні підстави для того, щоб ставити під сумнів надані позивачем докази щодо дати ознайомлення з оскаржуваними постановами, і рахуючи з 29.12.2021 р., позов подано до суду в передбачений законодавством строк.

Щодо позовних вимог по суті суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

У виконавчому документі зазначаються, в тому числі, 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Зміст вказаних положень Закону №1404-VIII свідчить про те, що строк пред`явлення виконавчих документів до виконання визначено імперативною нормою Закону, і він не може довільно визначатися заявником при подачі заяви або органом стягнення при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, тоді як орган, що видав виконавчий документ, визначає дату набрання ним законної сили, і саме з цієї дати відраховується передбачений ч. 1 ст. 12 Закону №1404-VIII строк для пред`явлення його до виконання.

За таких обставин визначення конкретної дати, по яку виконавчий документ може пред`являтися до виконання, не є обов`язковим, тоді як посилання на визначені Законом №1404-VIII строки є достатнім.

Згідно з п. 4 виконавчого документа - вимоги про сплату боргу № Ф-55, виданої 10.10.2019 р. ГУ ДПС в м. Києві, - в ньому міститься посилання на строки пред`явлення до виконання, передбачені Законом, що є достатнім для дотримання вимог ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII.

За таких обставин суд не може погодитися з твердженням позивача про відсутність у виконавчому документі необхідних реквізитів.

Згідно з п. 5 виконавчого документа в ньому вказано дату набрання ним чинності - 20.10.2019 р., при чому, ця дата є не датою набрання документом чинності як таким, а датою, з якої можливе його пред`явлення до виконання, і ці дати не співпадають.

Податкова вимога як акт індивідуальної дії набуває чинності з моменту її винесення і скеровується боржнику з моменту її винесення, як зазначає позивач, проте, вона не може бути пред`явлена до примусового виконання з дати її винесення, оскільки у випадку її добровільного виконання підстави для пред`явлення її до примусового виконання відсутні.

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, інформує про це платників єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Таким чином, реквізитом виконавчого документа - дата набрання рішенням законної сили - є саме дата, з якої виконавчий документ може бути пред`явлений до примусового виконання, а не дата його прийняття, як зазначає позивач.

В даному випадку виконавчий документ в передбачений ч. 1 ст. 12 Закону №1404-VIII строк міг бути пред`явлений до примусового виконання по 21.01.2020 р. включно.

Оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №60967095 винесена 14.01.2020 р., виконавчий документ пред`явлено до виконання вчасно, і висновки позивача про порушення вказаного строку не є обґрунтованими.

Щодо посилання позивача на те, що заява про направлення виконавчих документів по ФОП ОСОБА_1 від 09.12.2020 р. за №11668/9/26-15-42-03-25 підписана неуповноваженою особою, то висловлене у позові твердження з цього приводу є припущенням позивача.

Зокрема, заява підписана заступником начальника Головного управління ДПС у м. Києві, і для висновку про відсутність у вказаної особи повноважень на звернення до органу стягнення необхідно надати докази відсутності у неї відповідних повноважень.

В матеріалах справи такі докази відсутні, і у суду відсутні підстави для висновку про те, що органом стягнення не здійснювалась перевірка повноважень особи, яка зверталася з заявою, тим більше, що податкові органи постійно звертаються з заявами про примусове стягнення заборгованості до органів стягнення.

Будь-яких інших підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов позивач не навів.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII визначено підстави, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, і в даному випадку вони відсутні, тому підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного у суду відсутні підстави для висновку про порушення вказаних вимог органом стягнення, що є підставою для відмови у задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 07.09.2022 р.