Справа № 340/580/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 340/580/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Вільшанської селищної ради Кіровоградської області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2022 року (головуючий суддя Жук Р.В.)

у справі № 340/580/22

за позовом ОСОБА_1

до Вільшанської селищної ради Кіровоградської області,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати п. 8 рішення Вільшанської селищної ради від 17.12.2021 №572;

- зобов`язати Вільшанську селищну раду повторно розглянути на найближчому засіданні сесії ради заяву ОСОБА_1 від 22.11.2021 та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, згідно з поданими графічними матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив у наданні дозволу на розроблення документації з землеустрою щодо визначеної позивачем земельної ділянки з посиланням на ч.7 ст.118 Земельного кодексу України та той факт, що на зазначеній земельній ділянці розміщено майно інших осіб. Позивач зазначає, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, відноситься до земель комунальної власності, що перебувають у запасі, не обтяжена жодним сервітутом, у власності чи користуванні третіх осіб не перебуває, наведення відповідачем передбачених ч.7 ст.118 ЗК України підстав для відмови носить виключно формальний характер, не ґрунтується на законі та фактичних обставинах. Доводи відповідача, що на земельній ділянці розміщено майно інших осіб, також не відповідають дійсності, оскільки відомості Державного земельного кадастру таких даних не містять.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2022 року позов задоволено.

Суд встановив, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, перебуває у колективній власності КСП «Аврора». Виходячи з норм чинного законодавства, суд дійшов висновку що в разі якщо земельна ділянка належить до колективної власності, у відповідача відсутні повноваження розпоряджатися такою земельною ділянкою, в тому числі, надавати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність за умови, що юридична особа не припинена. Разом з тим, суд зазначив, що відповідач не надав суду доказів, що КСП «Аврора» припинено, а тому з 01.01.2019 усі землі цього суб`єкта господарювання вважаються комунальною власністю Вільшанської селищної ради Вільшанського району. Для вирішення спору суд першої інстанції також врахував, що Земельним кодексом України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, тому така відмова повинна бути мотивованою, викладена у спірному рішенні підстава щодо знаходження на земельній ділянці нерухомого майна іншої особи не підтверджена належними та допустимими доказами та не входить до вичерпного переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідач зазначає, що суд не врахував, що спірна земельна ділянка є колективною власністю КСП «Аврора» згідно Держаного акту на право колективної власності на землю від 24.12.1999. Зміни, які відбулись в земельному законодавстві після видачі Державного акту на право колективної власності на землю, а саме: відсутність у новому законодавстві колективної форми власності, не можуть бути підставою для автоматичного припинення колективної власності на землю. Відповідачем з`ясовано, що КСП «Аврора» перереєстровано у сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Аврора», діюче на даний час. Суд також не врахував вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 23.03.2022 № 2145-ІХ, згідно якому безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи та аргументи позивач вважає неспроможними, оскільки в апеляційній скарзі відповідач посилається на іншу підставу для відмови, яка на покладалась в основу оскаржуваного рішення селищної ради. Перевірка законності нової підстави для відмови виходить за межі підстав і предмету позову. Доводи апеляційної скарги базуються виключено на припущенні того, що відповідач не мав приймати позитивне рішення відносно позивача за поданими ним документами. Також позивач зазначає, що подані разом з апеляційною скаргою нові докази не стосуються підстав та предмету позову, тому не можуть бути враховані судом.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 22.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Вільшанської селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, на території Вільшанської селищної територіальної громади, за межами населеного пункту в смт. Вільшанка, Кіровоградської області.

До заяви додані копії: паспорта позивача та РНОКПП позивача; графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки.

Пунктом 8 рішення двадцять другої сесії восьмого скликання Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 17.12.2021 №572 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Вільшанської селищної територіальної громади, з таких підстав: подані матеріали не відповідають вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, у відповідності до ч. 7 ст.118 ЗК України. На зазначеній у графічних матеріалах земельній ділянці розміщене майно інших осіб.

Як вказано в протоколі засідання двадцять другої сесії восьмого скликання Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 17.12.2021, питання про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою розглядалось на спільному засіданні постійних комісій.

Відповідно до протоколу спільного засідання постійних комісій селищної ради від 14.12.2021 постійною комісією селищної ради з питань земельних відносин, екології, навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, архітектури, містобудування, благоустрою, розвитку населених пунктів та житлово-комунального господарства, промисловості, енергетики, транспорту та зв`язку розглянуто питання про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту документації із землеустрою, зазначено, що ділянка, на яку претендує ОСОБА_1 , належить до «Аврорівського саду», площа якого 4.0000 га; на даний час він не списаний та рахується як «багаторічні насадження».

З огляду на фактичні обставини, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуване рішення селищної ради не відповідає критеріям вмотивованості, вважає за необхідне зазначити таке.

За приписами частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам встановлені статтею 121 Земельного кодексу України, згідно з пунктом «б» частин 1 якої громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Оскільки позивач є громадянином України, він має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Земельного кодексу України, відповідно до частини шостої якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, законодавець обмежив підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою лише невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону № 280/97-ВР.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

В спірному випадку відповідачем як компетентним органом розглянута заява позивача із прийняттям рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, проте рішення органу місцевого самоврядування від 17.12.2021 № 572 містить викладення редакції абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України без чітко визначених підстав для відмови у наданні такого дозволу і зазначення, в чому саме вони полягають.

З приводу посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на той факт, що на зазначеній у графічних матеріалах земельній ділянці розміщене майно третіх осіб, суд першої інстанції правильно встановив, що така підстава не підтверджена відповідачем належними та допустимими доказами. Судом апеляційної інстанції також встановлено, що наявність обставин, зазначених в рішенні селищної ради № 572 на час його прийняття (17.12.2021), пов`язується відповідачем виключно з висновками, зробленими на спільному засіданні постійних комісій селищної ради 14.12.2021, що земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1 , належить до «Аврорівського саду», площа якого 4.0000 га; на даний час він не списаний та рахується як «багаторічні насадження».

Втім, фактично з`ясування питання щодо належності та статусу визначеної позивачем в заяві від 22.11.2021 земельної ділянки відбувалось відповідачем вже після прийнятого ним оскаржуваного рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою від 17.12.2021 № 572, про що свідчать подані відповідачем докази як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції.

Тобто, документи, на які посилається відповідач в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не покладались і не могли бути покладені в основу відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо визначеної ним земельної ділянки, тому дослідженню і оцінці в межах цього спору відповідно до ст.73 КАС України не підлягають.

Наведене вище свідчить про порушення відповідачем приписів Земельного кодексу України та Закону № 280/97-ВР у питанні надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та недотримання принципу вмотивованості, обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.2 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За встановлених у справі обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що порушене право позивача на отримання рішення за його заявою має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки хоча відповідачем у спосіб, передбачений законом, питання, ініційоване позивачем, розглянуто, рішення по суті заяви прийнято, проте рішення не містить чітко зазначеної підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Як зазначено вище, відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України в контексті спірних правовідносин відповідач має прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

Відсутність обґрунтованого рішення із зазначенням підстав, встановлених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не дозволяє надати належну правову оцінку рішенню у контексті його обґрунтованості, й відповідно, прийняти рішення про зобов`язання надати такий дозвіл.

Суд апеляційної інстанції виходить також з того, що в розумінні наведеного у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, поняття дискреційних повноважень дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Через те, що відповідачем не дотримано вимог частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України під час розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд апеляційної інстанції вважає передчасним рішення про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції вважає, що способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

З урахуванням викладеного, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняття нового рішення.

Керуючись ст.ст.311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вільшанської селищної ради Кіровоградської області задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2022 року у справі № 340/580/22 скасувати в частині зобов`язання Вільшанську селищну раду Кіровоградської області вчинити певні дії, прийняти нове рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог.

Зобов`язати Вільшанську селищну раду Кіровоградської області повторно розглянути на найближчому засіданні сесії ради заяву ОСОБА_1 від 22.11.2021.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2022 року у справі № 340/580/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко