Справа № 420/9654/22
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9654/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій представник позивача просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016, 2017 та 2018 роки виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016,2017 та 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.07.2022 року справа №420/9654/22 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 18.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ст.262 КАС України).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу та є учасником бойових дій, у зв`язку з чим має право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Позивача було виключено зі списків особового забезпечення 17.08.2018 року у зв`язку із звільненням з військової служби. Відповідно до довідки №3438/3/1664 від 19.10.2016р. ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції з 02.08.2016 року по 11.10.2016 року, однак всупереч вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та зазначає, що невиплата грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за вищезазначений період порушує його конституційні права та гарантії на належний соціальний захист, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Згідно довідки начальника відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2022р. «Про припинення відправки поштової кореспонденції», з 23.02.2022р. в Одеському окружному адміністративному суді припинено відправку поштової кореспонденції у зв`язку із відсутністю коштів на оплату послуг поштового зв`язку.

19.08.2022 року командир Військової частини НОМЕР_2 подав суду заяву, в якій просив надіслати на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 копію позовної заяви ОСОБА_1 та копію ухвал суду від 18.07.2022 року.

Ухвала суду від 18.07.2022 року та копія позовної заяви ОСОБА_1 були надіслані та доставлені на вищезазначену електронну адресу Військової частини НОМЕР_2 23.08.2022 року (а.с.19-20); у встановлений судом строк відзив на позовну заяву надано не було без поважних причин.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач відзив на позов не надав, незважаючи на отримання 23.08.2022р. на електронну адресу копії ухвали суду від 18.07.2022р.

За таких обставин суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 за наказом командира Військової частини НОМЕР_2 №29-РС від 17.08.2018р. звільнений з військової служби у запас (а.с.3).

В зазначеному наказі не зазначено відомостей про використання позивачем додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбачену Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику бойових дій, в період з 2016 р. по 2018 р.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 №3438/3/1664 від 19.10.2016 року ОСОБА_1 з 02.08.2016 року по 11.10.2016 року приймав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції - м.Часів Яр (а.с.3 зворот).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (а.с.10).

02.06.2022 року представник позивача звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17.08.2022 року, на що отримала лист (відмову) №3438/1/559 від 17.06.2022 року, в якому зазначено, що грошова компенсація як соціальна гарантія може бути виплачена у разі наявності відповідного права на відпустки, у тому числі додаткові. В особливий період надання військовослужбовцям визначених видів додаткових відпусток припиняється. З урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, заявник не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотримані додаткові відпустки (а.с.4).

Не погоджуючись з такими діями відповідача,позивач звернувся до суду із даним позовом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (надалі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ст.ст.1, 2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями них прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з ст. 77-2 КЗпП України (Кодекс доповнено статтею 77-2 згідно із Законом № 426-VIII від 14.05.2015 року) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно із п.12 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 ЗУ «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п.8 ст.10-1 ЗУ №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 ЗУ «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже при звільненні з військової частини позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2016-2018 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену п.12 ч.1 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і ці виплати не обмежуються будь-яким строком у разі звернення до суду із позовом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №620/4218/18).

Така грошова компенсація ОСОБА_1 виплачена не була, докази зворотнього у матеріалах справи відсутні, протилежне відповідачем не доведено.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 у вигляді ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016, 2017 та 2018 роки виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року, та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016,2017 та 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем законність оскаржуваної бездіяльності не доведена та не обґрунтована.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню повністю.

Позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Витрати для розподілу між сторонами у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 у вигляді ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016, 2017 та 2018 роки виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016,2017 та 2018 роки, виходячи з розміру його грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян