Справа № 140/12950/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/12950/21 пров. № А/857/7333/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2022 року у справі № 140/12950/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Ксензюк А.Я.,

час ухвалення рішення 04.03.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні за власним бажанням з органів поліції 07.05.2021; стягнення у відшкодування шкоди заподіяною протиправною бездіяльністю коштів у сумі 63066,60 грн.; стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що в день звільнення 07.05.2021 зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України Про національну поліцію відповідач не здійснив з позивачем повного розрахунку, а саме не виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні. Вказана грошова допомога в сумі 46927,90 грн. надійшла на картковий рахунок лише 07.10.2021.

Позивач вказує, що з огляду на не врегулювання станом на 07.05.2021 питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, що також відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 07.02.2018 та від 01.03.2018 у справах №806/535/16, №806/1899/17, №806/1309/17, №806/1551/17.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача полягала у не проведенні повного розрахунку та невиплаті належних грошових сум при звільненні з служби, а саме 07.05.2021, чим було грубо порушено його конституційні права.

Також, позивач вказує, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача йому завдано моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2022 року у справі № 140/12950/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано Порядок №260, оскільки норми КЗпП України яким встановлено обов`язок повного розрахунку при звільненні має вище юридичну силу, ніж Наказ МВС.

Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2022 року у справі № 140/12950/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем проведено виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відповідно до приписів пункту 8 розділу VI Порядку №260, а саме протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом. Протилежного позивачем не доведено.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Наказом начальника ГУ НП у Волинській області від 07.05.2021 №138о/с ОСОБА_1 , старшого сержанта поліції, поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського районного відділу поліції звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України Про національну поліцію з 07.05.2021.

На звернення позивача щодо надання інформації про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, ГУ НП у Волинській області листом від 12.07.2021 №1080/05/29-2021 повідомило позивача про те, що при звільненні з поліції з 07.05.2021 йому нарахована одноразово грошова допомога при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 17 років календарної служби в сумі 47642,54 грн.. Інформація про нарахування позивачу одноразової грошової допомоги направлена до ДФЗБО Національної поліції України листом від 24.05.2021 №790/01/29-2021. Станом на 12.07.2021 ГУ НП у Волинській області кошти на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні не виділялись. Розрахунок буде проведений негайно після надходження цільових асигнувань.

07.10.2021 ГУ НП у Волинській області здійснено позивачу виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 46 297,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 06.10.2021 №4480, відомістю перерахувань на пластикові картки за жовтень 2021 року АТ КБ Приватбанк та довідкою АТ КБ Приватбанк від 03.11.2021, та не заперечується сторонами.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

Відповідно до пункту 3 Розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 розділу VІ Порядку №260 поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби/

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2020 № 539 затверджено Зміни до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Наказ МВС №539).

Зокрема, розділ VI Порядку №260 доповнено пунктом 8, яким передбачено, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Відповідно до матеріалів справи позивача звільнено зі служби 07.05.2021.

Одноразову грошову допомогу при звільненні позивачу виплачено 07.10.2021, що підтверджується платіжним дорученням від 06.10.2021 №4480, відомістю перерахувань на пластикові картки за жовтень 2021 року АТ КБ Приватбанк та довідкою АТ КБ Приватбанк від 03.11.2021, та не заперечується сторонами.

Апеляційний суд враховує те, що кошти на виплату одноразової допомоги позивачу надійшли на рахунок ГУ НП у Волинській області 05.10.2021.

Відтак, відповідачем проведено виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відповідно до приписів пункту 8 розділу VI Порядку №260, а саме протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом.

Таким чином, норми Порядку №260 є спеціальними щодо спірних правовідносин, якими врегульовано питання порядку та строку виплати одноразової допомоги при звільненні.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується із доводами суду першої інстанції щодо необґрунтованості посилань позивача на норми Кодексу законів про працю України.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2022 року у справі № 140/12950/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 12 вересня 2022 року