Справа № 120/2792/22-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 вересня 2022 р. Справа № 120/2792/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 до Літинської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (далі позивачі) з адміністративним позовом до Літинської селищної ради (далі відповідач).

За змістом позовних вимог позивачі просять суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Літинської селищної ради Вінницької області № 3042 від 24.11.2021 в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Літинської селищної ради Вінницької області № 3043 від 24.11.2021 в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Літинської селищної ради Вінницької області № 3044 від 24.11.2021 в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_3 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Літинської селищної ради Вінницької області № 3045 від 24.11.2021 в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_4 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Літинської селищної ради Вінницької області № 3046 від 24.11.2021 в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_5 ;

- зобов`язати Літинську селищну раду Вінницького району Вінницької області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2, 00 га, для ведення особистого селянського господарства (01.03), із земельної ділянки площею 28,6124 га, кадастровий номер: :01:000:0772, що розташована за межами Літинської селищної територіальної громади Вінницької області (села Осолинка) громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначають, що 24.05.2021 вони звернулися до відповідача з клопотаннями, в яких просили надати дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею по 2,0 га кожному, для ведення особистого селянського господарства.

Однак, рішеннями від 24.11.2021 за №№ 3042, 3043, 3044, 3045 та 3046 у наданні вказаних дозволів відмовлено у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єктів (земельних ділянок) вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме не набранням достатньої кількості голосів депутатів при голосуванні на пленарному засіданні 7 сесії 8 скликання Літинської селищної ради, яке відбулося 26.05.2021.

Позивачі з рішеннями відповідача не погоджуються, вважають їх незаконними і протиправними, а тому звернулися до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 28.03.2022 відкрито провадження у цій справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Окрім того, даною ухвалою вирішено витребувати у Літинської селищної ради всі належним чином засвідченні копії матеріалів, які стали підставою для прийняття рішень від 24.11.2021 №3042, №3043, №3044, №3045, №3046 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою безоплатної її передачі у власність".

11.04.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Свою позицію мотивує тим, що відповідно до ч. 11 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

За приписами статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Відповідач звертає увагу, що згідно з протоколом 7 сесії 8 скликання від 26.05.2021 питання про надання дозволів позивачам на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок не набрало необхідної кількості голосів.

Крім того, відповідач вважає, що зобов`язання Літинської селищної ради надати позивачам такі дозволи буде втручанням у його дискреційні повноваження.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що 24.05.2021 позивачі звернулися до Літинської селищної ради з окремими клопотаннями, які зареєстровані за вх. №№ 724, 725, 726, 727, 728 про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею по 2,0 га кожному, за межами населених пунктів Літинської селищної територіальної громади Вінницької області для ведення особистого селянського господарства, із земель запасу сільськогосподарського призначення, комунальної власності Літинської селищної територіальної громади.

До клопотань позивачі додали копії своїх паспортів та реєстраційних номерів облікової картки платника податків, викопіювання з публічної кадастрової карти.

Рішеннями 12 сесії 8 скликання Літинської селищної ради від 24.11.2021 за №№ 3042, 3043, 3044, 3045, 3046 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки х метою безоплатної її передачі у власність" відмовлено у наданні вказаних дозволів у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єктів (земельних ділянок) вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме не набранням достатньої кількості голосів депутатів при голосуванні на пленарному засіданні 7 сесії 8 скликання Літинської селищної ради, яке відбулося 26.05.2021.

Вважаючи протиправними рішення відповідача від 24.11.2021 про відмову у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, позивачі звернулися до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

За змістом статті 18 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких належать, зокрема, землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу вимог п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що 24.05.2021 позивачі звернулися до відповідача з клопотання про надання їм дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею по 2,0 га кожному, за межами населених пунктів Літинської селищної територіальної громади Вінницької області для ведення особистого селянського господарства, із земель запасу сільськогосподарського призначення, комунальної власності Літинської селищної територіальної громади. До клопотання позивачі додали ряд необхідних документів.

Рішеннями від 24.11.2021 за №№ 3042, 3043, 3044, 3045, 3046 у наданні вищевказаних дозволів відмовлено у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єктів (земельних ділянок) вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме не набранням достатньої кількості голосів депутатів при голосуванні на пленарному засіданні 7-ї сесії 8 скликання Літинської селищної ради, яке відбулося 26.05.2021.

За змістом ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зауважує, що загальне формулювання "невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів" має бути пояснена у самому рішенні вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Наведений висновок узгоджується із встановленими законом вимогами щодо "обґрунтованості рішення", що полягають в дослідженні суб`єктом владних повноважень усіх обставин, що є істотними у процесі його прийняття, аналізі таких обставин та їх правової оцінки. Усі мотиви, якими керується суб`єкт у процесі оцінки та аналізу обставин повинні бути чітко та повно відображені у рішенні. В такий спосіб зацікавленій особі створюються гарантії того, що навіть у випадку якщо рішення прийнято не на її користь, він зможе оскаржити його, та обґрунтувати свою незгоду із одним чи декількома аргументами які чітко зазначені в рішенні.

Висновок узгоджується із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.comS.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

З огляду на наведене суд доходить висновку, що відповідач повинен дотримуватися принципу належного урядування та вимог закону щодо обґрунтування власного рішення.

Зі змісту спірних рішень вбачається, що відповідач обґрунтував свою відмову не набранням достатньої кількості голосів депутатів при голосуванні на пленарному засіданні 7 сесії 8 скликання Літинської селищної ради, яке відбулося 26.05.2021.

Разом з тим суд зауважує, що у рішенні відсутнє обґрунтування передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України підстав для відмови у наданні позивачам дозволу на розроблення проектів із землеустрою.

Крім того, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Правовий статус відповідних рад визначається Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Частинами першою та другою статті 59 Закону № 280/97-ВР установлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, аналіз норм ч. 7 ст. 118 ЗК України та ч. 1, 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР свідчить про те, що під час вирішення клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки із земель комунальної власності, у місцевої ради виникає обов`язок розглянути таке клопотання у місячний строк і прийняти одне з двох рішень: надати відповідний дозвіл або надати мотивовану відмову у його наданні.

Перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є вичерпним і розширеному трактуванню не підлягає. При цьому орган місцевого самоврядування не може відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 та від 26.02.2019 у справі № 802/721/18-а.

Отже, суд доходить висновку про те, що рішення Літинської селищної ради від 24.11.2021 №№3042, 3043, 3044, 3045, 3046 не обґрунтовані жодними належними правовими підставами, адже єдиною причиною для відмови у наданні відповідних дозволів вказано не набрання достатньої кількості голосів депутатів, що відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України не є підставою для відмови у наданні відповідного дозволу позивачам.

При цьому, суд звертає увагу, що цитуванням норми ч. 7 ст. 118 ЗК України в оскаржуваних рішеннях Літинської селищної ради без зазначення конкретних мотивів щодо того, у чому саме полягає невідповідність місця розташування бажаної для позивачів земельної ділянки встановленим вимогам не свідчить про обґрунтованість таких рішень.

Суд також враховує, що відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 року, верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. При цьому справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Отже, ця юридична позиція Конституційного Суду України поширюється і на необхідність врегулювання органами публічної влади "правової процедури", яка визначає критерії справедливого ставлення органів публічної влади до особи.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 5-р/2019, Конституція України містить низку фундаментальних положень щодо здійснення державної влади, передбачених статтями 3, 5, 6, 8, 19 Основного Закону. Названі конституційні приписи перебувають у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до усталених Конституцією України цілей їх утворення.

Тому, коли йдеться про реалізацію компетенції у межах дискреції суб`єктом владних повноважень, такі суб`єкти зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Установлена правова процедура як складова частина принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 826/13000/18 та від 08.07.2021 у справі № 160/674/19.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачам у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою з метою відведення земельних ділянок у власність в порядку безоплатної приватизації.

Відтак рішення 12 сесії 8 скликання Літинської селищної ради від 24.11.2021 за №№ 3042, 3043, 3044, 3045 та 3046 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру про зобов`язання Літинської селищної ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2, 00 га, для ведення особистого селянського господарства (01.03), із земельної ділянки площею 28,6124 га, кадастровий номер: :01:000:0772, що розташована за межами Літинської селищної територіальної громади Вінницької області (села Осолинка) громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , суд зазнає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

За наслідками аналізу вказаних положень суд зазначає, що дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість у спірних правовідносинах повноваження відповідача не можуть вважатися дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій розглянути заяву громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви можуть бути лише визначені законом обставини. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, але завжди з урахуванням фактичних обставин справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02.07.2020 у справі № 825/2228/18 та від 31.07.2020 у справі № 810/2474/18.

Тобто в кожній конкретній справі суд, констатуючи незаконність рішення суб`єкта владних повноважень, повинен впевнитись у тому, що за встановлених обставин справи не існує законних перешкод для прийняття рішення на користь громадянина, у даному випадку про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність.

Наведене також підтверджується положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом яких суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише в тому разі, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом. Інакше суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 24.11.2021 при розгляді клопотань позивачів від 24.05.2021 відповідач не надав належної оцінки на предмет відповідності клопотань вимогам статті 118 ЗК України, оскільки оскаржені відмови ґрунтуються на обставинах, які не були пов`язані з відповідною нормою.

Тому вказані клопотання позивачів підлягають розгляду повноважним органом на відповідність вимогам закону, а суд на цьому етапі позбавлений процесуальної можливості приймати рішення в умовах не перевірки, не надання оцінки та не встановлення певних обставин суб`єктом владних повноважень з цього питання. Адже прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозволи на розроблення проектів землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для відмови у їх видачі, може бути необґрунтованим та призвести до видачі таких дозволів з порушенням.

Відтак суд доходить висновку, що у даному випадку належним способом захисту прав позивачів є зобов`язання відповідача повторно розглянути їхні клопотання про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою з урахуванням оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь кожного з позивачів за рахунок бюджетних асигнувань Літинської селищної ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 744,30 грн., що є сумою пропорційною до обсягу задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.73-77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 12 сесії 8 скликання Літинської селищної ради від 24.11.2021 № 3042 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою безоплатної її передачі у власність".

Визнати протиправним та скасувати рішення 12 сесії 8 скликання Літинської селищної ради від 24.11.2021 № 3043 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою безоплатної її передачі у власність".

Визнати протиправним та скасувати рішення 12 сесії 8 скликання Літинської селищної ради від 24.11.2021 № 3044 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою безоплатної її передачі у власність".

Визнати протиправним та скасувати рішення 12 сесії 8 скликання Літинської селищної ради від 24.11.2021 № 3045 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою безоплатної її передачі у власність".

Визнати протиправним та скасувати рішення 12 сесії 8 скликання Літинської селищної ради від 24.11.2021 № 3046 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою безоплатної її передачі у власність".

Зобов`язати Літинську селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.05.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки площею 28,6124 га за кадастровим номером :01:000:0772, яка розташована за межами села Осолинка Літинської селищної територіальної громади Вінницької області, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

Зобов`язати Літинську селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 24.05.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки площею 28,6124 га за кадастровим номером :01:000:0772, яка розташована за межами села Осолинка Літинської селищної територіальної громади Вінницької області, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

Зобов`язати Літинську селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 24.05.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки площею 28,6124 га за кадастровим номером :01:000:0772, яка розташована за межами села Осолинка Літинської селищної територіальної громади Вінницької області, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

Зобов`язати Літинську селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 24.05.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки площею 28,6124 га за кадастровим номером :01:000:0772, яка розташована за межами села Осолинка Літинської селищної територіальної громади Вінницької області, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

Зобов`язати Літинську селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 від 24.05.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки площею 28,6124 га за кадастровим номером :01:000:0772, яка розташована за межами села Осолинка Літинської селищної територіальної громади Вінницької області, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 744,30 грн. (сімсот сорок чотири гривні тридцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Літинської селищної ради.

Стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 744,30 грн. (сімсот сорок чотири гривні тридцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Літинської селищної ради.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 744,30 грн. (сімсот сорок чотири гривні тридцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Літинської селищної ради.

Стягнути на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 744,30 грн. (сімсот сорок чотири гривні тридцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Літинської селищної ради.

Стягнути на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 744,30 грн. (сімсот сорок чотири гривні тридцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Літинської селищної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Позивач 2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Позивач 3: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Позивач 4: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Позивач 5: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Рішення суду в повному обсязі сформовано: 12.09.2022.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна