Справа № 420/7265/22
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7265/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (; адреса: вул.Преображенська, 44, Одеса, Одеська область, 65045), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Одеській області (; адреса: 65014, м.Одеса, вул.Єврейська, 12) про визнання протиправними дій, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якій представник позивача просить суд:

визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.05.2021 року №98 щодо заборони Цулукідзе Амірану 25.10.1985 року народження, уродженцю Грузії, мешкаючого в АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Грузії НОМЕР_1 , термін дії з 12.03.2016 року - 22.03.2026 року, в`їзд в Україну терміном на 3(три) роки.

зобов`язати повернути посвідку на тимчасове проживання серії № НОМЕР_2 видану 13.08.2021 року на підставі 4/14, органом, що видав 5112.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа №420/7265/22 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 30.05.2022 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності надання суду копій доданих до позовної заяви документів для відповідача у справі.

02.06.2022 року за вх.№18087/22 від представника позивача надійшла заява разом із копіями доданих до позовної заяви документів, чим усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів, які стали підставою для прийняття рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.05.2021 року №98 щодо заборони Цулукідзе Амірану 25.10.1985 року народження, уродженцю Грузії, що мешкає в АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Грузії НОМЕР_1 , термін дії з 12.03.2016 року - 22.03.2026 року, в`їзд в Україну терміном на 3(три) роки.

В обґрунтування вимог позову представник позивача зазначив, що рішення від 18.05.2022 року підлягає скасуванню, оскільки у ньому відсутні конкретні факти, які б свідчили про вчинення позивачем суспільно небезпечного діяння, а також відсутня достатня інформація, а саме вирок або підозра у відношенні ОСОБА_1 , яке б становило загрозу, національній безпеці України або громадському порядку. Згідно із п.6 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої Наказом МВС України від 17.12.2013р. №1235 рішення приймаються на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), але ігноруючи цю норму ГУНП в Одеській області подає подання, яке позивачу у приміщенні ГУ ДМС України в Одеській області для ознайомлення не надавалось. Представник зазначає, що Цулукідзе Аміран, який відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває у зареєстрованому шлюбі, відповідно про свідоцтва про шлюб від 04.08.2021 року з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, має фінансове забезпечення, сплачує податки, на підтвердження цього у позивача наявні транспортні засоби зареєстровані на нього відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів.

27.06.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом із витребуваними ухвалою суду від 06.06.2022 року документами.

У відзиві на позовну заяву представник Головного управління не погодився із заявленими позовними вимогами та зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало вмотивоване подання управління Національної поліції в Одеській області від 18.05.2022 року № 15/401, у якому міститься вимога щодо заборони в`їзду на територію України терміном на 3 роки позивача з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки чи охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні. У поданні зазначено, що позивач є кримінальним авторитетом та представляє інтереси на території України, так званого вора законі» ОСОБА_3 , раніше неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів, схильний до скоєння майнових злочинів, підозрювався в організації злочинів, також має зв`язок у кримінальному середовищі Одеської області та впливає на загострення криміногенної обстановки в Україна, зокрема в Одеському регіоні, при цьому надає допомогу кримінальним елементам під час військового стану. Згідно наявної інформації, підтримує тісні стосунки з кримінальними елементами Російської Федерації, так званими «ворами в законі», підтримуючи військову агресію проти України, та у свою чергу може впливати на криміногенну обстановку в регіоні. Цулукідзе Аміран має посвідку на тимчасове проживання отриману на підставі фіктивного шлюбу, укладеного з ОСОБА_2 , при цьому спільного побуту з дружиною не вів. Згідно пояснень самого позивача, насправді він перебуває у стосунках з громадянкою ОСОБА_4 . На даний час є підстави вважати, що перебування на території України громадянина Грузії ОСОБА_1 суперечить інтересам нацбезпеки та охорони громадського порядку. Позивач належить до категорії злісних порушників адміністративного законодавства України, особа притягувалась до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Щодо другої позовної вимоги рішення про скасування посвідки позивача на тимчасове проживання №9236 від 18.05.2022 року позивачем не оскаржувалось ані в адміністративному, ані в судовому порядку. Отже за наявності чинного рішення про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання, відсутній предмет спору щодо повернення позивачу зазначеної посвідки.

Ухвалою суду від 13.07.2022 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Національної поліції в Одеській області; запропоновано ГУНП в Одеській області надати суду пояснення щодо позову ОСОБА_1 ; витребувано у Головного управління Національної поліції в Одеській області копії усіх документів, які слугували підставою для підготовки та направлення ГУНП в Одеській області до ГУ ДМС України в Одеській області подання №15/401 від 18.05.2022 року та №15/402 від 18.05.2022 року; призначено судове засідання на 02.08.2022р.

Судове засідання, призначене на 02.08.2022 року у зв`язку із неявкою сторін було відкладене на 11.08.2022 року.

05.08.2022 року позивач подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд, фактично змінивши предмет позову доповненням позовних вимог новою:

визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.05.2021 року №98 щодо заборони Цулукідзе Амірану ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю Грузії, мешкаючого в АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Грузії НОМЕР_1 , термін дії з 12.03.2016 року - 22.03.2026 року, в`їзд в Україну терміном на 3(три) роки;

зобов`язати повернути посвідку на тимчасове проживання серії № НОМЕР_2 виданого 13.08.2021 року на підставі 4/14, органом, що видав 5112;

визнати недійсним рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 18 травня 2022 року за номером НОМЕР_3 .

Зміст заяви є аналогічним позовній заяві.

Заява позивача в цій редакції позовних вимог прийнята судом до розгляду, оскільки подана у строк, встановлений ч.1 ст.47 КАС України.

11.08.2022 року Цулукідзе Аміран подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив відповідачами Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області та Головне управління Національної поліції в Одеській області, просив суд:

визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.05.2021 року №98 щодо заборони Цулукідзе Амірану ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю Грузії, мешкаючого в АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Грузії НОМЕР_1 , термін дії з 12.03.2016 року - 22.03.2026 року, в`їзд в Україну терміном на 3(три) роки;

визнати протиправними дії та скасувати подання ГУНП в Одеській області від 18.05.2022 року за №15/401

зобов`язати повернути посвідку на тимчасове проживання серії № НОМЕР_2 виданого 13.08.2021 року на підставі 4/14, органом, що видав 5112;

визнати недійсним рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 18 травня 2022 року за номером НОМЕР_3 .

Відповідно до ч.1 ст.47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року по справі N 922/404/19 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Такі висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19, у постанові Верховного суду від 22 липня 2021 року по справі № 910/18389/20.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Враховуючи, що заява ОСОБА_1 від 11.08.2022 року змінює і предмет і підстави позову, пред`явлена до нового відповідача ГУНП в Одеській області суд не приймає її до розгляду та розглядає позовні вимоги в редакції заяви про уточнення позовних вимог від 05.08.2022 року, керуючись при цьому ч.1 ст.47 КАС України.

Судове засідання, призначене на 11.08.2022 року було відкладене на 18.08.2022 року за клопотанням представника відповідача для ознайомлення з уточненими позовними вимогами.

Судове засідання, призначене на 16.08.2022 року було відкладене на 07.09.2022 року за клопотанням представника ГУНП в Одеській області.

29.08.2022 року ГУНП в Одеській області подало суду пояснення на уточнену позовну заяву, в якій просило відмовити у задоволенні позову та зазначило, що позивач раніше неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів, схильний до скоєння майнових злочинів, підозрюється в організації злочинів, також має зв`язок у кримінальному середовищі Одеської області та впливає на загострення криміногенної обстановки в Україні, зокрема в Одеському регіоні, при цьому надає допомогу кримінальним елементам під час військового стану. Обидва рішення ГУДМС є законними та прийнятими на підставі повного та всебічного дослідження обставин щодо позивача, з суровим дотриманням норм чинного законодавства України. Вивчивши подання Головного управління вбачається, що перевірка щодо позивача проводилась Управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області в рамках здійснення оперативно-розшукової діяльності. Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області є підрозділом кримінальної поліції у складі ГУНП в Одеській області. лист управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області від 22.08.2022 року № 15/843 яким наголошена увага на тому, що під час перевірки громадянина ОСОБА_5 , стосовно останнього була зібрана інформація, яку відповідно до п. 10 статті 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» забороняється оприлюднювати або надавати зібрані відомості, а також інформацію щодо проведення або не проведення стосовно певної особи оперативно- розшукової діяльності до прийняття рішення за результатами такої діяльності.

У судове засідання, призначене на 07.09.2022 року учасники справи не з`явились, були повідомлені про час та місце проведення судового засідання засобами електронного зв`язку.

З огляду на приписи ч.9 ст.205 КАС України судом прийняте рішення про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач Цулукідзе Аміран є громадянином Грузії згідно паспортного документу №15ВА23063 (а.с.15).

Позивач перебував на території України легально згідно посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_4 строком дії до 12.08.2022 року) (а.с.7), виданої 13.08.2021 року органом 5103.

04.08.2021р. Цулукідзе Аміран уклав шлюб із громадянкою України ОСОБА_2 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 04.08.2021 року (а.с.16).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 30.08.2021 року, постійним місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 (а.с.13).

18.05.2022 року за №15/401 від Головного управління Національної поліції в Одеській області до ГУ ДМС в Одеській області надійшло подання, в якому зазначено, що Управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області проводилась перевірка вихідців з країн ближнього зарубіжжя, на предмет недопущення розповсюдження ними кримінального впливу на території м. Одеси та Одеської області та встановлена особа ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Грузії, проживає АДРЕСА_2 , який являється кримінальним авторитетом та представляє інтереси на території України, так званого «вора в законі» ОСОБА_3 . Раніше неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів, схильний до скоєння майнових злочинів, підозрювався в організації злочинів, також має зв`язок у кримінальному середовищі Одеської області та впливає на загострення криміногенної обстановки в Україні, зокрема в Одеському регіоні, при цьому надає допомогу кримінальним елементам під час військового стану. Згідно наявної інформації, підтримує тісні стосунки з кримінальними елементами російської федерації, так званими «ворами в законі» підтримуючи військову агресією проти України та у свою чергу може впливати на криміногенну обстановку в регіоні. Цулукідзе Аміран (TSULUKIDZE АMIRAN) має посвідку на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_2 , видану органом 5103, терміном до 12.08.2022, отриману на підставі фіктивного шлюбу, укладеного 04.08.2021 із громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою м. Іллічівськ, Одеської області, паспорт НОМЕР_6 , при цьому спільного побуту не вели. Згідно пояснень самого Цулукідзе, насправді він перебуває у стосунках з громадянкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час є підстави вважати, що перебування на території України громадянина Грузії ОСОБА_1 суперечить інтересам національної безпеки та охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, крім того останній належить до категорії злісних порушників адміністративного законодавства України, особа притягувалась до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Також, ОСОБА_5 порушує норми адміністративного права: Закон України «Про дорожній рух», Постанову Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху», за що поліцейськими складалися матеріали про порушення норм Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а саме: УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ від 16.01.2022 23:33:00 СТ.122 Ч.1 Перевищення водіями т/з встановлених обмежень руху та порушення інших ПДР П.8.5.ТПДР - Порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки ШТРАФ 340 грн. За період перебування на території України ОСОБА_5 систематично порушує правила перебування в України, а саме: не має постійного місця проживання, з метою конспірації постійно його змінює; не будучи працевлаштованим має постійні не встановлені джерела доходів. З метою легалізації свого перебування на території України займається налагодженням корумпованих зв`язків, та на даний час є підстави вважати, що його перебування на території України суперечить інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. З огляду на це, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні та відповідно до пункту 1 статті 1, пунктів 1-3 статті 2, підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», просив прийняти рішення про заборону в`їзду на територію України терміном на З (три) роки - відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про прийняте рішення в найкоротші строки повідомити УМП ГУНП в Одеській області (а.с.76-77).

На підставі вищезазначеного подання ГУ ДМС в Одеській області прийняте рішення №98 про заборону громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженець Грузії, стать чоловіча, місце перебування: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Грузії НОМЕР_1 , термін дії 22.03.2016-22.03.2016 роки, в`їзд в Україну терміном на 3 (три) роки до 18.05.2025 року (а.с.9-10) на підставі ч.1 ст.13 ЗУ №3773-VI.

Також ГУНП в Одеській області направило на адресу ГУ ДМС в Одеській області Подання №15/402 від 18.05.2022 року аналогічного (за мотивами) змісту, в якому викладене прохання скасувати посвідку на тимчасове проживання Цулукідзе Амірана № НОМЕР_2 , видану органом 5103 терміном дії до 12.08.2022 року на підставі п.п.4 п.63 Порядку, затвердженого постановою Кабміну України №322 від 25.04.2022 року та про це повідомити ГУНП в Одеській області.

Рішенням ГУ ДМС в Одеській області про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 18.05.2022 року скасовано посвідку на тимчасове проживання ОСОБА_1 (а.с.95).

Згідно Акту про вилучення документа від 18.05.2022 року, на підставі рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання №9236 від 18.05.2022 року, у ОСОБА_1 18.05.2022 року в приміщенні ГУДМС в Одеській області вилучено посвідку на тимчасове проживання в Україні серії № НОМЕР_2 , видану 13.08.2021 року ГУДМС в Одеській області (а.с.97).

Згідно листа Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області №15/843 від 22.08.2022 року «Про надання інформації», в якому зазначено, що під час перевірки громадянина ОСОБА_5 , стосовно останнього була зібрана інформація, яку відповідно до п.10 ст.9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» забороняється оприлюднювати та надавати до прийняття рішення.

Вважаючи дії відповідача, а також рішення про заборону в`їзду та скасування посвідки протиправними, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон №3773).

Визначаючись із основним поняттями, визначеними чинним законодавством, суд зазначає, що згідно ч.1 ст.1 Закону №3773 іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом;

посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст.13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Вказаний вище перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, що містяться в пункті 18 Постанови від 25.06.2009 №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» (в редакції постанови від 16.03.2012), при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому, необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

З огляду на викладене, суд зауважує, що необхідність заборони в`їзду, яка має превентивний характер, не має доводитися вчиненням особою протиправних діянь, проте, має обґрунтовуватися, тобто посилання на можливість протиправної поведінки, мають бути обґрунтовані наявністю певної інформації у вигляді довідок, пояснень, тощо.

Порядок прийняття відповідачем та його територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013р. №1235 (надалі Інструкція №1235 ).

Відповідно до п.3 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Саме необхідністю застосування абзаців 2,3 ч.1 ст.13 Закону, як убачається із змісту Рішення та Подання, обґрунтоване рішення про заборону в`їзду №98, яке оскаржується.

Відповідно до п.4 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну, особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою:

а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій;

б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності;

в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження;

г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку;

ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Згідно із п.5 Інструкції №1235 після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу:

а) громадянство (підданство);

б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею);

в) дата народження (день, місяць, рік);

г) стать;

ґ) місце проживання;

д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий;

е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну;

є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Отже Інструкція №1235 вимагає, щоб для прийняття рішення про заборону особі в`їзду на територію України були наявні підстави, зазначені в абз.2,3,7, ч.1 ст.13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Разом з цим, ані подання про прийняття рішення про заборону в`їзду Цулукідзе Амірану на територію України, ані подання про скасування йому посвідки на тимчасове проживання не містять фактів, які б на підставі ч.1 ст.13 Закону не дозволяли позивачу в`їзд на територію України.

При цьому, розглядаючи подання, відповідач у той же день без будь-якого додаткового з`ясування таких фактів (відомостей) також не встановлював та не навів у Рішенні №98 таких підстав.

Не надано відповідачем і доказів на підтвердження наявності таких фактів.

У поданні про заборону позивачу в`їзду на територію України зазначено, що перебування позивача на території України суперечить інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

З огляду на обставини, зазначені у поданні, питання про заборону позивачу в`їзду на територію України у відповідності до п.4 Інструкції №1235 повинно було бути ініційоване підрозділом кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; підрозділом патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку, органом охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні

Суд зазначає, що при прийнятті рішення про заборону в`їзду Цулукідзе Амірану на територію України порушені пункти 4,5 Інструкції №1235, оскільки рішення про заборону в`їзду прийняте за ініціативою (поданням) начальника ГУНП в Одеській області, а не підрозділу кримінальної поліції, органу охорони здоров`я, органу патрульної поліції.

Відповідач та третя особа визначають та наголошують, що необхідність заборони виникла при відпрацюванні осіб, зокрема, позивача під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Так, якщо були встановлені підстави для заборони в`їзду позивача в рамках оперативно-розшукової діяльності суб`єктом, який ініціює питання заборони в`їзду особі має бути Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області як підрозділ кримінальної поліції, а не само Головне управління.

Якщо йдеться про необхідність захисту прав та законних інтересів громадян, таким суб`єктом вважається орган охорони здоров`я, а у зв`язку із здійсненням провадження у справах про адміністративні порушення підрозділ патрульної поліції.

Проте в розглядуваних спірних правовідносинах питання заборони в`їзду ОСОБА_5 ініційоване ГУНП в Одеській області, тобто неналежним суб`єктом звернення, що не було враховано ГУ ДМС в Одеській області, чим порушено норми п.4 Інструкції №1235, при прийнятті рішення №98 від 18.05.2022 року.

Відповідачем не надано доказів, що відносно Цулукідзе Амірана наявне кримінальне провадження, а відповідно до листа управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області №15/843 від 22.08.2022 року «Про надання інформації», стосовно позивача була зібрана інформація, яку відповідно до п.10 ст.9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» забороняється оприлюднювати та надавати.

Згідно із п.6 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Суд зазначає, що подання про заборону Цулукідзе Амірану в`їзду в Україну не є обґрунтованим (у ньому відсутні конкретні факти, які б дозволяли дійти висновку про необхідність заборони особі в`їзду на територію України), у поданні не зазначені серія та номер паспортного документа Цулукідзе Амірана, відсутнє обґрунтування запропонованого строку заборони в`їзду (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Отже рішення №98 від 18.05.2022 року про заборону Цулукідзе Амірану в`їзду в Україну прийняте на підставі необґрунтованого подання, складеного за ініціативою неналежного органу ГУНП в Одеській області, без зазначення обставин і характеру вчинення позивачем суспільно небезпечного діяння; результатів перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявності в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні та підлягає скасуванню у судовому порядку як протиправне.

В частині вимог про повернення позивачу посвідки на тимчасове проживання та скасування рішення про скасування посвідки суд виходить з наступного.

Згідно ч.14 ст.4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Згідно ч.3, 14 ст.5 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

У відповідності до ч.1 ст.5-1 Закону №3773 строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить:

1) у випадку, визначеному частиною четвертою статті 4 цього Закону, - строк дії дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства;

2) у випадку, визначеному частиною п`ятою статті 4 цього Закону, - строк реалізації проекту міжнародної технічної допомоги, який зазначається в реєстраційній картці проекту;

3) у випадку, визначеному частиною дванадцятою статті 4 цього Закону, - два роки;

4) у випадку, визначеному частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, - період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні;

4-1) у випадку, визначеному частиною двадцятою статті 4 цього Закону, - три роки;

5) в усіх інших випадках, визначених статтею 4 цього Закону, - один рік.

Частина 3 вказаної статті передбачає, що строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.

Згідно ст.5-3 Закону №3773 посвідка на тимчасове проживання видається у десятиденний строк з дня отримання заяви про її оформлення або продовження строку дії посвідки.

Іноземець або особа без громадянства подає документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії.

На виконання вказаних вище норм позивачем було отримано посвідку про тимчасове проживання серії №800226245 від 13.08.2021 року.

Згідно ч.1 ст.23 Закону №3773 нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Постановою Кабінету Міністрів України №322 від 28.04.2018 року затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (надалі Порядок №322).

Згідно п.1 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

У рішенні № 9236 від 18.05.20222 року зазначено, що воно прийняте на підставі п.п.4 п.63 Порядку 322.

Згідно п.п.4 п.63 Порядку №322 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

У відповідності до п.64-66 Порядку №322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування. Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття. Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Зміст подання ГУНП в Одеській області про скасування Цулукідзе Амірану посвідки на тимчасове проживання є ідентичним змісту подання про заборону в`їзду позивачу в Україну.

Судом підчас розгляду справи встановлено, що подання про заборону в`їзду позивачу в Україну є необґрунтованим, отже відповідач прийняв рішення про скасування посвідки на підставі відомостей подання №15/402, які не були обґрунтовані будь-якими обставинами вчинення позивачем конкретних діянь, що загрожують національній безпеці.

Крім того, суду не надано доказів фіктивності шлюбу між позивачем та громадянкою України ОСОБА_2 (про що зазначено у поданні), свідоцтво про шлюб не визнано недійсним, доказів зворотного до суду не надано.

Щодо посилань на порушення позивачем Правил дорожнього руху згідно подання від 18.05.2022 року таке порушення мало місце одноразово 16.01.2022 року та за це порушення передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу 340грн.

Отже посилання у поданні про скасування посвідки на тимчасове проживання від 18.05.2022 року на те, що перебування Цулукідзе Амірана на території України суперечить інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в України є твердженнями, не підтвердженими документально, та відомості, зазначені у цьому поданні не могли слугувати законною підставою для прийняття рішення №9236 від 18.05.2022 року.

Враховуючи вищевикладене, рішення № 9236 від 18.05.2022 року також підлягає скасуванню як протиправне.

Абзацом 1 п.68 Порядку №322 встановлено, що іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення (крім випадку, визначеного підпунктом 6 пункту 63 цього Порядку).

Згідно із п.п.71,73 Порядку №322 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі скасування посвідки. Посвідки знищуються територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який їх видав.

Відповідно до п.п.74,75 Порядку №322 посвідки знищуються територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який їх видав. Посвідки, визнані недійсними відповідно до наказу ДМС, знищуються територіальним органом, визначеним у наказі. Знищення недійсних посвідок здійснюється не рідше одного разу на місяць комісією у складі не менше трьох посадових осіб територіального органу/територіального підрозділу ДМС. Комісія складає акт про знищення недійсних посвідок у трьох примірниках.

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання №800226245 від 13.08.2021 року, отже ця посвідка у зв`язку із скасуванням судом рішення про скасування посвідки підлягає поверненню позивачу ГУ ДМС в Одеській області (відповідачем не наданий Наказ та Акт згідно п.п.74,75 Порядку).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем наявності підстав для припущень, що перебування на території України позивача може становити загрозу національній безпеці, громадському порядку.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 року у справі №815/1063/18, ухваленої у подібних правовідносинах.

Суд констатує, що відповідачем законність оскаржуваних дій та прийнятих рішень не доведена та необґрунтована, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів, як і аргументи третьої особи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Виходячи з наведеного, суд задовольняє позов ОСОБА_5 частково із відмовою у визнанні дій протиправними, які не конкретизовані в позовній заяві та не спрямовані на захист його порушеного права перебувати в Україні як іноземцю на законних підставах.

Згідно ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову та уточненої позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1894,80 грн.

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДМС України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Цулукідзе Амірана судового збору у сумі 1984,80грн.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (; адреса: вул.Преображенська, 44, Одеса, Одеська область, 65045), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Одеській області (; адреса: 65014, м.Одеса, вул.Єврейська, 12) про визнання протиправними дій, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.05.2022 року №98 щодо заборони Цулукідзе Амірану 25.10.1985 року народження, уродженцю Грузії, мешкаючого в АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Грузії НОМЕР_1 , термін дії з 12.03.2016 року - 22.03.2026 року, в`їзд в Україну терміном на 3(три) роки.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.05.2022 року № 9236 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області повернути посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 від 13.08.2021 року громадянину Грузії Цулукідзе Амірану ( АДРЕСА_3 ), видану органом 5103.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДМС України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1984( одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири)грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Аракелян