Справа № 420/3092/22
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3092/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2022 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії, у якому позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, ліквідаційна комісія (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) викладену у листі від 24.01.2022р. №14/1-19 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2008 р. по 09.06.2016 р.;

зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, ліквідаційна комісія (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, виходячи із середньоденного розміру грошового забезпечення 361,43 грн., а саме з 01.04.2008 р. по 09.06.2016р. по день фактичної виплати грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 р. у справі №815/5784/15, з відрахуванням установлених законом податків та обов`язкових платежів;

визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, ліквідаційна комісія (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) викладену у листі від 24.01.2022 р. №14/1-19 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2008 по 15.05.2018 р.;

зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, ліквідаційна комісія (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, виходячи із середньоденного розміру грошового забезпечення 361,43 грн., а саме з 01.01.2008 р. по 15.05.2018 р., по день фактичної виплати нарахованого грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі №815/5914/17, з відрахуванням установлених законом податків та обов`язкових платежів;

визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, ліквідаційна комісія (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) викладену у листі від 24.01.2022 р. №14/1-19 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2013 р. по 24.12.2021 р.;

зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, ліквідаційна комісія (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, виходячи із середньоденного розміру грошового забезпечення 361,43 грн., а саме з 01.06.2013р. по 24.12.2021р. по день фактичного розрахунку виплати нарахованої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2013 рік, відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2021 у справі №420/14463/20, з відрахуванням установлених законом податків та обов`язкових платежів;

визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, ліквідаційна комісія (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) викладену у листі від 24.01.2022 р. №14/1-19 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.08.2015р. по 29.12.2021 р.;

зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, ліквідаційна комісія (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, виходячи із середньоденного розміру грошового забезпечення 361,43 грн., а саме з 26.08.2015р. по 29.12.2021р по день фактичного розрахунку виплати нарахованої суми компенсації за 9 діб невикористаної відпустки за 2013 рік відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі №420/3759/21, з відрахуванням установлених законом податків та обов`язкових платежів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні з органів внутрішніх справ України, всупереч ст.116 КЗпП України, із ним не був проведений повний розрахунок, а саме:

- не виплачена надбавка за звання майстра спорту України міжнародного класу та за наукову ступінь кандидата філософських наук з 01.04.2008 по 26.08.2015 рр. в розмірі 23852,90 гривень.;

не виплачена сума грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ з 01.01.2008 по 26.08.2015рр. у розмірі 25315 гривень;

- не виплачена сума одноразової грошової допомоги на оздоровлення за червень 2013 року у розмірі 4105 гривень;

- не виплачена сума компенсації за 9 діб невикористаної відпустки за 2013 рік у розмірі 1583,69 грн.

Позивач зазначив, що вказані обставини щодо не проведення повного розрахунку при звільненні не підлягають доказуванню у суді відповідно до ч. 4 ст.78 КАС України, оскільки ці обставини встановлені судовими рішеннями в адміністративних справах, що набрали законної сили.

У зв`язку із викладеним та посилаючись на те, що ГУ МВС України в Одеській області, ліквідаційна комісія (код ЕДРПОУ 08592268), остаточний розрахунок із ним провела лише 29.12.2021 року, тобто із запізненням на 6 років та 04 місяця після звільнення зі служби, позивач вважає, що набув право на середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні, відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Як зазначає позивач, на його звернення до ГУ МВС України в Одеській області із заявою на розрахунок та виплату середнього заробітку за час затримки при звільненні, відповідач надав відповідь від 24.01.2022 р. за №14/1-19, якою відмовив у задоволені заяви.

З огляду на викладене, позивач стверджує, що за наявності підтверджених всіх юридично значимих обставин щодо невиплати належних працівникові сум при звільненні з вини власника або уповноваженого ним органу у зазначені строки, є підстави для застосування визначеної статтею 117 КЗпП України відповідальності - виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, позивач вважає, що набув право на стягнення в судовому порядку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. При цьому, позивач навів розрахунок середньоденного розміру його грошового забезпечення на момент звільнення, що складає 361,43 гривні.

Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

Відповідачу копія ухвали суду про відкриття провадження у справі направлена засобами електронного зв`язку на адресу офіційної електронної пошти.

Однак, у встановлений судом строк, відповідач відзив на адміністративний позов не надав, з клопотаннями/заявами щодо продовження строку на подання відзиву до суду не звертався.

Згідно вимог ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інші заяви по суті справи учасниками справи також не надавались, додаткові докази не надходили.

З урахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Згідно витягу із наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області №608 о/с від 26 серпня 2015 року, підполковника міліції ОСОБА_1 на підставі підпункту «б» пункту 64 розділу VII Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено у запас Збройних Сил з 26 серпня 2015 року (а.с. 35).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2016 року по справі №815/5784/15, яка набрала законної сили 10 серпня 2016 року, задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 . Зобов`язано ліквідаційну комісію Головного Управління МВС України в Одеській області нарахувати та включити до грошового атестату ОСОБА_1 надбавки за звання Майстра спорту України міжнародного класу у розмірі 15% та за наукову ступінь кандидата філософських наук у розмірі 15%. Стягнуто з Головного Управління МВС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 надбавки за звання Майстра спорту України міжнародного класу та за наукову ступінь кандидата філософських наук в сумі 23852,90 грн.

Згідно виписки по банківській картці ОСОБА_1 , 09.06.2016 року на виконання судового рішення по справі №815/5784/15 позивачу було перераховано 23852,90 грн. (а.с. 50).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року по справі №815/5914/17, яка набрала законної сили 16 лютого 2018 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області про стягнення суми грошового забезпечення. Стягнуто з Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення, яке повинне було бути нараховане та виплачено йому за період служби в органах внутрішніх справ з 01.01.2008 року по 26.08.2015 року у розмірі 25 315 грн. з урахуванням індексу інфляції та відрахуванням установлених законом податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Згідно виписки по банківській картці ОСОБА_1 , 15.05.2018 року на виконання судового рішення по справі №815/5914/17 позивачу було перераховано 25 315,00 грн. (а.с. 55).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року по справі №420/14463/20, яке набрало законної сили 14 вересня 2021 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління МВС України в Одеській області. Визнано протиправною бездіяльність ГУМВС України в Одеській області що виразилась у невиплаті на користь ОСОБА_1 суми боргу за невиплачену одноразову грошову допомогу на оздоровлення за червень 2013 року у розмірі 4105 (чотири тисячі сто п`ять) гривень. Стягнуто з Головного управління МВС України на користь ОСОБА_1 суму боргу за невиплачену одноразову грошову допомогу на оздоровлення за червень 2013 року у розмірі 4105 (чотири тисячі сто п`ять) гривень.

Згідно виписки по банківській картці ОСОБА_1 , 23.11.2021 року на виконання судового рішення по справі №420/14463/20 позивачу було перераховано 40,26 грн., а 24.12.2021 року - 4003, 17 грн. Усього - 4043,43 грн. (а.с. 60-61).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року по справі №420/3759/21, яке набрало законної сили 05 жовтня 2021 року, задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області. Визнано протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо відмови, викладеної у письмовому листі від 12.02.2021 за №41 у виплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористані 9 діб відпустки за 2013 рік. Зобов`язано Головне управління МВС України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за 9 діб невикористаної відпустки за 2013 рік.

Згідно виписки по банківській картці ОСОБА_1 , 29.12.2021 року на виконання судового рішення по справі №420/3759/21 позивачу було перераховано 1583,69 грн. (а.с. 65).

30 грудня 2021 року позивач звернувся до Головного управління МВС України в Одеській області із заявою (а.с. 30-31), у якій просив сплатити йому:

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2008 по 09.06.2016 у розмірі 742015,79 ( сімсот сорок дві тисячі п`ятнадцять гривень, 79 копійок).

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2008 по 15.05.2018 у розмірі 938272,28 ( дев`ятсот тридцять вісім тисяч двісті сімдесят дві гривні, 28 копійок);

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2013 по 24.12.2021 у розмірі 768038,75 гривні (сімсот шістдесят вісім тисяч тридцять вісім гривень, 75 копійок);

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.08.2015 по 29.12.2021 у розмірі 566360,81 грн. (п`ятсот шістдесят шість тисяч триста шістдесят гривень 81 копійка).

У відповідь на вказане звернення Головне управління МВС України в Одеській області (Ліквідаційна комісія) листом від 24 січня 2022 року вих. №14/1-19 повідомило позивачу, що підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП України відсутні. Зазначено, що право на виплату грошових коштів, про які йдеться у заяві від 30.12.2021 року, було встановлено саме відповідними судовими рішеннями, виконання яких не може мати наслідком стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У зв`язку з прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати замінюється на зобов`язання виконати судові рішення.

Також у цій відповіді позивачу зазначено про нечіткість формулювання вимог заяви та відмовлено у її задоволенні (а.с. 33).

Спірним між сторонами стало питання щодо наявності підстав для відшкодування позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Позивач вважає, що відповідно ст. 117 КЗпП України наявні правові підстави для виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільнені, виходячи із середньоденного розміру грошового забезпечення 361,43 грн. за весь час затримки остаточного розрахунку.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Вказана правова позиція щодо застосування норм ст.ст. 116-117 КЗпП України неодноразово висловлювалась Верховним Судом.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, статтею 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Що стосується застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України, суд зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Суд звертає увагу на те, що питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні з військової служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від 08 листопада 2019 року - справа №580/825/19, від 10 жовтня 2019 року - справа №826/4108/15, від 28 листопада 2019 року - справа №580/825/19, від 04 квітня 2018 року - справа №805/5111/15-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає, що в силу вищенаведених законодавчих норм, обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Водночас, суд вважає необхідним зазначити, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначає, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Непоодинокими є випадки, коли працівник за наявності спору з роботодавцем щодо розміру належних при звільненні незначних сум тривалий час не звертається до суду, а у позовній заяві зазначає мінімальну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яку, на думку позивача, суд точно стягне у повному обсязі. Проте метою таких дій працівника є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього. Вказане є наслідком застосування підходу щодо неможливості суду зменшити розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (постанова від 20.05.2020 року, справа №816/1640/17).

Щодо визначення сум компенсації за затримку розрахунку при звільненні

Судом встановлено та не підлягають доказуванню у даній справі на підставі ч. 4 ст. 78 КАС України, ті обставини, що при звільненні з органів внутрішніх справ України з позивачем не був проведений повний розрахунок, а саме:

- не виплачена надбавка за звання майстра спорту України міжнародного класу та за наукову ступінь кандидата філософських наук в розмірі 23852,90 грн. (справа №815/5784/15);

- не виплачена сума грошового забезпечення, за період служби в органах внутрішніх справ з 01.01.2008 року по 26.08.2015 у розмірі 25315 грн. (справа №815/5914/17);

- не виплачена сума одноразової грошової допомоги на оздоровлення за червень 2013 року у розмірі 4105,00 грн. (справа №420/14463/20);

- не виплачена сума компенсації за 9 діб невикористаної відпустки за 2013 рік у розмірі 1583,69 грн. (справа №420/3759/21).

Отже, оскільки відповідач не провів з позивачем при звільнення остаточний розрахунок, то позивач набув право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Статтею 27 Закону України Про оплату праці передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок №100), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку №100 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з пунктом 8 вищеназваного Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

1) Остаточний розрахунок щодо виплати надбавки за звання майстра спорту України міжнародного класу та за наукову ступінь кандидата філософських наук в розмірі 23852,90 грн. проведений з позивачем 09.06.2016 року.

Відтак, період затримки становить проміжок часу з 26.08.2015 року (дата звільнення) по 08.06.2016 року (287 днів).

При вирішенні питання щодо розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні, суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у справі №806/2473/18 (постанова від 30.10.2019).

Згідно наявної у матеріалах справи Довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 , яке було фактично нараховане та виплачене ГУ МВС України в Одеській області з 01.01.2015 по 26.08.2015 року, грошове забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням становить:

Червень 2015 року 7951,40 грн.;

Липень 2015 року - 7951,40 грн.

Кількість робочих днів за останні два місяці перед звільненням:

Червень 2015 року 20 днів;

Липень 2015 року 23 дня.

Усього 43.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає 369,83 грн. (7951,40х2/43)

У свою чергу, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 106 141, 21 грн. (369,83 грн. х 287 днів)

Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 року по справі №806/2473/18 висловив правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Розрахунок істотності частки: 23852,90 грн. (сума виплаченої надбавки) / 106 141, 21 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 22,47.

Отже, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 22,47 %.

Відтак, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 22,47 %, розраховується: 369,83 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 22,47% (істотна частка) х 287 (дні затримки) = 23 849, 93 грн.

2) Остаточний розрахунок щодо виплати суми грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ з 01.01.2008 року по 26.08.2015 у розмірі 25315 грн. проведений 15.05.2018 року.

Відтак, період затримки становить проміжок часу з 26.08.2015 року (дата звільнення) по 14.05.2018 року (992 дні).

Середньоденний заробіток позивача складає 369,83 грн. (7951,40х2/43)

Отже, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 366 871, 36 грн. (369,83 грн. х 992 дні)

Розрахунок істотності частки: 25315,00 грн. (сума виплаченого із затримкою грошового забезпечення) / 366 871, 36 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 6,9.

Отже, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 6,9 %.

Відтак, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 6,9 %, становить: 369,83 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 6,9% (істотна частка) х 992 (дні затримки) = 25314,12 грн.

3) Остаточний розрахунок щодо виплати суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за червень 2013 року у розмірі 4105 грн. проведений 24.12.2021 року.

Відтак, період затримки становить проміжок часу з 26.08.2015 року (дата звільнення) по 23.12.2021 року (2311 днів).

Середньоденний заробіток позивача складає 369,83 грн. (7951,40х2/43)

Отже, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 854 677, 13 грн. (369,83 грн. х 2311 дні)

Розрахунок істотності частки: 4105,00 грн. (сума виплаченого із затримкою грошового забезпечення) / 854 677, 13 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 0,5.

Отже, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,5 %.

Відтак, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,5 %, становить: 369,83 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 0,5% (істотна частка) х 2311 (дні затримки) = 4273,38 грн.

4) Остаточний розрахунок щодо виплати суми компенсації за 9 діб невикористаної відпустки за 2013 рік у розмірі 1583,69 грн. проведений 29.12.2021 року.

Відтак, період затримки становить проміжок часу з 26.08.2015 року (дата звільнення) по 28.12.2021 року (2316 днів).

Середньоденний заробіток позивача складає 369,83 грн. (7951,40х2/43)

Отже, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 856 526, 28 грн. (369,83 грн. х 2316 днів)

Розрахунок істотності частки: 1583,69 грн. (сума виплаченої із затримкою компенсації) / 856 526, 28 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 0,18.

Отже, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,18 %.

Відтак, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,18 %, становить: 369,83 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 0,18% (істотна частка) х 2316 (дні затримки) = 1541, 75 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що загальна сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача за затримку розрахунку при звільненні по день фактичних розрахунків, з урахуванням принципів справедливості та співмірності становить 54979, 18 грн. (23 849, 93 грн. + 25314,12 грн. + 4273,38 грн. + 1541, 75 грн. = 54979, 18 грн.).

Вказана правова позиція узгоджується також з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №260/348/19.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню таким чином:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні по дати фактичного розрахунку, а саме: з 26.08.2015 року по 08.06.2016 року; з 26.08.2015 року по 14.05.2018 року; з 26.08.2015 року по 23.12.2021 року; з 26.08.2015 року по 28.12.2021 року.

стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні у загальному розмірі 54979, 18 грн.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України.

Суд відхиляє вимоги позивача стосовно того, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні йому має бути відшкодований починаючи з дати набуття права на відповідні виплати (надбавки за звання майстра спорту України міжнародного класу та за наукову ступінь кандидата філософських наук з 01.04.2008 року; недоплачене грошове забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ з 01.01.2008 року; одноразова грошова допомога на оздоровлення за червень 2013 року з 01.06.2013 року; компенсація за 9 діб невикористаної відпустки за 2013 рік з 26.08.2015 року).

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, а саме відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні.

Отже, застосування статей 116, 117 КЗпП України пов`язано саме із затримкою розрахунку при звільненні.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні позивачу має бути відшкодований починаючи з дати звільнення по дні фактичного відшкодування.

Тобто, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розрахунку середньоденного грошового забезпечення за кожен календарний день, починаючи з дати виникнення права на відповідні виплати.

Що стосується тверджень відповідача, наведених у листі від 24 січня 2022 року вих. №14/1-19 у відповіді на звернення позивача, стосовно того, що у зв`язку з прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати замінюється на зобов`язання виконати судові рішення, суд зазначає таке.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі № 821/1083/17.

Інших суттєвих доводів та/або доказів суду не наведено та не надано.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач був звільнений від оплати судового збору, розподіл судових витрат на його користь не здійснюється. Доказів понесення інших судових витрат на дату ухвалення рішення позивачем не надано.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-78, 90, 139, 162, 243-246, 250, 255-258, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні по дати фактичного розрахунку, а саме: з 26.08.2015 року по 08.06.2016 року; з 26.08.2015 року по 14.05.2018 року; з 26.08.2015 року по 23.12.2021 року; з 26.08.2015 року по 28.12.2021 року.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні у загальному розмірі 54979, 18 грн. (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 18 коп.).

У іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційна комісія (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ).

Суддя О.В. Глуханчук