Справа № 280/6961/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 280/6961/20

адміністративне провадження № К/990/19425/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №280/6961/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа - Державна судова адміністрація України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі - відповідач, ТУ ДСА України в Запорізькій області), третя особа - Державна судова адміністрація України, в якому просив із урахуванням заяви про зміну предмету позову:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік";

- зобов`язати відповідача виплатити недоплачену суму суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) з розрахунку: за квітень 2020 року в розмірі 13 237,43 грн; за травень 2020 року в розмірі 34 748,00 грн; за червень 2020 року в розмірі 34 748,00 грн; за липень 2020 року в розмірі 19 640,17 грн; за серпень 2020 року в розмірі 8 687,00 грн, допустити рішення до негайного виконання.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо виплати судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Стягнуто з ТУ ДСА України в Запорізькій області на користь судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суддівську винагороду, за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно в розмірі 107 585,71 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Рішення суду в частині стягнення з ТУ ДСА України в Запорізькій області на користь судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої суддівської винагороди в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 21 517,14 грн. допущено до негайного виконання. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху відповідно до правил статті 332 КАС України, з установленням скаржнику строку для подання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України; клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку; оригіналу документу про сплату судового збору.

Одночасно скаржнику роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 330 КАС України касаційна скарга буде повернута, а у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині виконання вимог частини третьої статті 332 КАС України у відкритті касаційної скарги буде відмовлено.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржником отримано ухвалу Верховного Суду від 03 серпня 2022 року - 09 серпня 2022 року.

29 серпня 2022 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла заява про усунення недоліків шляхом, визначеним зазначеною ухвалою Верховного Суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що вперше касаційну скаргу було подано в межах встановленого законодавством строку, визначеного частинами першою-другою статті 329 КАС України, однак, Верховний Суд ухвалою від 22 грудня 2021 року її повернув як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі. Вказану ухвалу скаржник отримав 28 грудня 2021 року. 18 січня 2022 року скаржник повторно подав касаційну скаргу. Проте, ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року касаційну скаргу повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України у зв`язку з тим, що у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Вказану ухвалу скаржник отримав 15 лютого 2022 року. Вказують, що скаржнику було роз`яснено про право повторного звернення до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою. Зазначене, на переконання скаржника, свідчить що він не зволікав із повторним зверненням до Суду із скаргою, а навпаки підтверджує його зацікавленість у касаційному перегляді судових рішень у цій справі. Втретє подану касаційну скаргу ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2022 року було повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, оскільки скаржник не усунув недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Вказану ухвалу скаржник отримав 27 червня 2022 року. Враховуючи зазначене просить поновити строк на касаційне оскарження.

Перевіривши доводи вищевказаного клопотання, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Так, Судом встановлено, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 06 жовтня 2021 року, а касаційну скаргу подано на пошту 27 липня 2022 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

Скаржнику було роз`яснено, що Суд перевіряє обставини пропуску строку на касаційне оскарження на підставі клопотання скаржника, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих скаржником доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку Судом.

Судом також було встановлено, що вперше та вдруге подані касаційні скарги у цій справі Верховний Суд ухвалами від 22 грудня 2021 року та 08 лютого 2022 року повернув скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Суд визнав недостатніми наведеними у касаційних скаргах обґрунтування для відкриття касаційного провадження на підставі пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України. При цьому, Верховний Суд роз`яснив скаржнику вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати при викладенні підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, в тому числі, і у випадку подання касаційної скарги на підставі пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до відомостей, що містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду» вказані ухвали отримані скаржником 28 грудня 2021 року та 15 лютого 2022 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (штрихкодові ідентифікатори 323 та 915).

Втретє подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 28 квітня 2022 року залишив без руху та установив строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду касаційної інстанції документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі. 11 травня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання ТУ ДСА України в Запорізькій області про відстрочення сплати судового збору, мотивоване відсутністю коштів на рахунках скаржника. Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2022 року скаржнику відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, а строк для усунення недоліків касаційної скарги продовжено. 03 червня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання ТУ ДСА України в Запорізькій області, в якому повторно скаржник просив відстрочити сплату судового збору, посилаючись на обставини, аналогічні заявленим раніше. Оскільки відповідачем у встановлений судом строк не усунуто недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, Верховний Суд ухвалою від 20 червня 2022 року повернув касаційну скаргу скаржнику на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України.

Відповідно до відомостей, що містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду» вказану ухвалу отримано скаржником 27 червня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 955).

Із цією касаційною скаргою скаржник звернувся 27 липня 2022 року, тобто зі сплином майже восьми місяців із дня ухвалення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Вчетверте подану 27 липня 2022 року касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 03 серпня 2022 року залишено без руху відповідно до правил статті 332 КАС України, з установленням скаржнику строку для подання до суду касаційної інстанції, зокрема, уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України. При цьому, Суд зазначив про незмістовність наведеного скаржником обґрунтування підстав для касаційного оскарження судових рішень відповідно до пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас, у межах строку встановленого ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2022 року скаржником не виконано вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху в частині надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 03 серпня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.

Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та неврахування скаржником вичерпних роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поряд з цим суд касаційної інстанції зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

При цьому, Суд звертає увагу скаржника, що звертаючись до суду касаційної інстанції чотири рази останній не міг привести касаційну скаргу у відповідності до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України в частині визначення підстав касаційного оскарження судових рішень, що і зумовило їх повернення судом касаційної інстанції.

Так, ухвалою від 22 грудня 2021 року судом касаційної інстанції надавалися вичерпні роз`яснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати в частині викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень.

Судом також вказувалося, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Водночас при повторному зверненні із касаційною скаргою 18 січня 2022 року скаржником не враховано вказані роз`яснення в частині обґрунтування підстав касаційного оскарження у відповідності до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, наслідком чого стало повторне повернення касаційної скарги ухвалою від 08 лютого 2022 року.

Також, колегією суддів встановлено, що відповідачем не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 28 квітня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху, що стало підставою для її повернення ухвалою від 20 червня 2022 року на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України.

Разом з тим у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність до статті 330 КАС України. При цьому, такі дії залежали виключно від скаржника.

Отримавши ухвалу суду касаційної інстанції від 20 червня 2022 року вчетверте касаційну скаргу подано на пошту 27 липня 2022 року.

Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.

При цьому, суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку - майже вісім місяці з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, а непереборних обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.

За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідних доказів щодо поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 333 КАС України за наслідками розгляду заяви скаржника щодо усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області строку на касаційне оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 280/6961/20.

Відмовити у задоволенні заяви Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 280/6961/20.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 280/6961/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа - Державна судова адміністрація України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько В.М. Соколов А.Г. Загороднюк