Справа № 400/2256/21
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/2256/21
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування наказу-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №584-УБД від 23.03.2021 року, яким скасовано попередній наказ від 31.12.2020 року №1000-УБД про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу, заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області здійснювати будь-які дії відносно земельної ділянки, щодо якої наказом №1000-УБД від 31.12.2020 року надано позивачеві дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в межах поворотних точок з координатами: l) X-5158241,288; Y-4199023,842; 2) Х- 5158043,227; Y-4199031,262; 3) Х-5157871,643; Y-4199050,724; 4) Х- 5157888,083; Y-4198987,446; 5) Х-5158054,433; Y-4198917,249; 6) Х-5158220,770; Y-4198967,055, зокрема розпорядження, зміну цільового призначення та складу угідь, зміну конфігурації та меж, поділ чи об`єднання, передання у власність чи надання в оренду, у тому числі продаж на земельних торгах (аукціоні), земельної ділянки або її частини;

заборони органам державної влади та органам місцевого самоврядування, в тому числі Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), здійснювати будь-які дії відносно зазначеної земельної ділянки.

В обґрунтування заяви зазначено, що 31 грудня 2020 року наказом відповідача №1000-УБД ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою. 10 березня 2021 року позивачем укладено договір з Миколаївською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на виготовлення проекту землеустрою. На виконання договору виконавцем складено експлікацію земельних угідь з визначенням координат поворотних точок та лінійних промірів меж земельної ділянки.

Проте Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області прийнято наказ №584-УБД від 23.03.2021 року, відповідно до якого визнано таким, що втратив чинність наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 31.12.2020 року №1000-УБД.

Позивач вважає, що вказаним наказом у спосіб, не передбачений Законом, позбавлено права на розробку проекту землеустрою з метою подальшого отримання земельної ділянки. В зв`язку з чим існує реальна вірогідність прийняття рішення відповідачем про надання згоди та виділення спірної земельної ділянки іншій особі, а тому невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Суд першої інстанції виходив з того, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії (приймати рішення), спрямовані на (або пов`язані) з відведенням бажаної заявником земельної ділянки, щодо якої він не наділений жодним правом, буде мати наслідком ймовірне порушення прав необмеженого кола осіб на одержання земельних ділянок із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, що, в свою чергу, свідчить про недотримання пропорційності при забезпеченні прав заявника до наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Щодо забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу №584-УБД від 23.03.2021 року судом вказано, що задоволення заяви без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що не відповідає завданням правового інституту забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати її та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування наведених в апеляційній скарзі доводів апелянт зазначив доводи, ідентичні вказаним у заяві про забезпечення позову.

Окремо апелянтом наголошено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до надання відповідачем дозволу на розробку проекту землеустрою та його затвердження щодо іншої особи та зробить рішення суду таким, що фактично не відновить порушене право позивача.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч.ч.1,2 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії оскаржуваного рішення. Однак, передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України.

При зверненні до суду першої інстанції з позовною заявою та заявою про забезпечення позову позивач вказав про можливість надання дозволу на розроблення проекту земле устрою іншій особі та подальше його затвердження, що фактично позбавить його права на бажану земельну ділянку.

Судова колегія відхиляє наведений довід з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену у постанові від 17.10.2018 року у справі №380/624/16-ц (провадження №14-301цс18), відповідно до якої рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 р. у справі №688/2908/16-ц (провадження №14-28цс20) не знайшла підстав для відступу від висновку викладеного у постанові від 17.10.2018 р. у справі №380/624/16-ц (провадження №14-301цс18).

Тобто позивач на стадії виготовлення проекту землеустрою не набув жодних майнових прав на бажану земельну ділянку, тому не має жодних переваг перед іншими особами, які також бажають її отримати у власність.

В даному випадку забезпечення позову призведе до необґрунтованого обмеження невизначеного кола осіб, які мають таке ж право на розроблення проекту землеустрою, як і позивач та буде очевидною дискримінацією.

Також суд апеляційної інстанції наголошує, що наведені позивачем підстави стосовно очевидної протиправності оскаржуваного рішення є оціночними та мають бути встановлені судом за наслідком розгляду даної справи по суті заявлених позивних вимог, а не на стадії забезпечення позову, яке вирішувалось до відкриття провадження по суті.

Крім того, сама лише незгода позивача із діями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 400/722/19.

В свою чергу, суд у кожному випадку повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає від меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Тому в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

За наведених обставин суд першої інстанції, з якім повністю погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що наведені позивачем обґрунтування заяви про забезпечення позову не доводять існування обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а відтак заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

До того ж, судова колегія зазначає, що на час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги по суті та вказане рішення набрало законної сили 23.07.2021 року, тому питання забезпечення позову не є актуальним.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини та постановлено судове рішення з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст.308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.