Справа № 640/2403/22
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року м. Київ № 640/2403/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Дураєвої А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капітал»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

за участю представників сторін:

від позивача -Оприсняк Б.Г.

від відповідача - Шведун М.А.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капітал» (далі по тексту - позивач), адреса: 03150, місто Київ, вулиця Ділова, будинок 5, корпус 2 до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04 жовтня 2021 року №4 про завищення суми заявленої до бюджетного відшкодування за червень 2021 року на 1 028 743,21 грн та застосування 257 185,75 грн штрафних санкцій.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким завищено позивачеві суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2021 року та нараховано суму штрафних санкцій, внаслідок необгрутованих висновків про нереальність операцій, за якими позивачем нараховано таке відшкодування.

Позивач вказує, що висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій з контрагентами здійснено на підставі аналізу даних баз податкового органу про відсутність у контрагентів достатніх трудових та виробничих ресурсів, що в свою чергу, є лише припущенням.

Також, позивач звертає увагу на наявність усіх первинних документів, на підтвердження обставин реальності господарських операцій з контрагентами (договори, акти здачі-приймання, видаткові накладні, акти дефектації вузлів та запчастин, платіжні документи тощо) та відповідність вказаних документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, позивач вказує, що неможливість податкового органу встановити ланцюг постачання товарів контрагентам позивача не є підставою для застосування негативних наслідків для самого позивача, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача послався на те, що за результатом перевірки з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2021 року встановлено порушення включено до розрахунку бюджетного відшкодування від`ємне значення з ПДВ за квітень 2021 року та грудень 2020 року. Крім того, контрагентом позивача при складанні податкових накладних зазначено неповну інформацію щодо товару, а саме не зазначено артикул реалізованих колісних пар, які зазначено у видаткових накладних, а так само не складено та не зареєстровано розрахунки коригування до вказаних податкових накладних в частині ідентифікації колісних пар з додаванням артикулів, які зазначені у видаткових накладних. Також податковим органом встановлено відсутність фактичної сплати позивачем суми податкового кредиту контрагенту. А тому, за результатом перевірки, податковий орган дійшов висновку про відсутність фактичного здійснення позивачем з контрагентами господарських операцій, що в свою чергу, документи за такими операціями не можуть бути підставою для цілей ведення податкового обліку.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив, що у своєму відзиві податковим органом продубльовано положення акта перевірки, а не спростовано правову позицію позивача, позивач наголошує про необгрутованість висновків податкового органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій позивача з контрагентами, позивач наголошує про обгрунтованість заявлених сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2021 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 07 вересня 2022 року представник позивача підтримав заявлені позовній вимоги та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані ними документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що позивачем пред`явлені позовні вимоги до Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Так, у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №893 від 30 вересня 2020 року «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» Головне управління ДПС у м. Києві ліквідовано як юридична особа публічного права.

Наказом Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року №529, відповідно до статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Державну податкову службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227, утворено як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України Головне управління ДПС у м. Києві.

Наказом Державної податкової служби України від 24 грудня 2020 року №755 з 01.01.2021 року розпочато здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року №529, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №893 від 30 вересня 2020 року.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань судом встановлено, що Головне управління ДПС у м. Києві () перебуває у стані припинення.

При цьому, за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань філією (відокремленим підрозділом) Державної податкової служби України у тому числі є Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП:44116011).

Враховуючи, що предметом оскарження в даній адміністративній справі є податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві, а станом на день вирішення справи по суті філія (відокремлений підрозділ) Головне управління ДПС у м. Києві вже здійснює повноваження та виконує функції у сфері реалізації державної податкової політики, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для заміни Головного управління ДПС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП:44116011).

Так, з матеріалів справи вбачається наступне.

Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капітал» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку за червень 2021 року.

За результатом проведення вказаної перевірки, податковим органом складно акт від 08 вересня 2021 року №68014/26-15-07-04-02-41576604.

Згідно з висновками вказаного акту, перевіркою встановлено:

-за червень 2021 року у декларації суми заявленого до відшкодування з бюджету у розмірі 210 362,00 грн порушень не встановлено;

- порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.1 статті 201 ПК України, порушення пункту 5 розділу V Порядку заповнення податкової декларації з податку на додану вартість №21, в результаті чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капіла» завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку (р.20.2.1) за червень 2021 року у розмірі 1 028 743,0 грн.

На підставі вказаного акта перевірки, податковим органом прийнято 04 жовтня 2021 року податкове повідомлення-рішення №4, яким до позивача застосовано зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2021 року на суму 1 028 743,0 грн та застосовано штрафні фінансові санкції у розмірі 257 185,75 грн

Вказане податкове повідомлення-рішення надіслано на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням 04 жовтня 2021 року та отримано позивачем 06 жовтня 2021 року.

В подальшому позивачем оскаржено вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку до Державної податкової служби України (скарга від 21 жовтня 2021 року №21/10/21-1), де позивачем зазначено про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з підстав обгрунтування останнього виключно на припущеннях податкового органу. Позивач зазначає, що формування податкового кредиту з податку на додану вартість здійснено позивачем на підставі господарських операцій з придбання колісних пар та запасних частин до залізничних вагонів, придбання платформ (фітингові моделі). Позивач вказує також й про надання усіх первинних документів до контролюючого органу та відсутності в останнього підстав для висновків про нереальність вказаних господарських операцій.

Державною податковою службою України на результатом розгляду вказаної скарги прийнято рішення від 14 грудня 2021 року №28140/6/99-005-06-01-03-06, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 04 жовтня 2021 року №4, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, податковим органом зазначено, що згідно з даними додатку 3 «Розрахунок сум бюджетного відшкодування до податкової декларації з ПДВ за червень 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капітал» в таблиці 2 «Розшифровка суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України» включено до розрахунку бюджетного відшкодування від`ємне значення з ПДВ за квітень 2021 року у розмірі 768 408,0 грн, грудень 2020 року у розмірі 470 697,0 грн. Одним із чинників виникнення від`ємного значення є придбання колісних пар та запчастин до залізничних вагонів, придбання платформ (фітингові моделі). Податковий орган вказує, що відсутність артикулу товару у податкових накладних, виписаних контрагентом позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс», унеможливлює здійснення аналізу та встановлення походження колісних пар згідно баз даних ДПС та Єдиного реєстру податкових накладних. Також податковий орган вказує, що контролюючим органом не встановлено походження товару (колісних пар та запчастин) по ланцюгам постачальників у Приватного підприємства «Лєтранс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремспецтранс». Також державною податковою службою зазначено, що згідно з даними додатка 3 «Рахунок суми бюджетного відшкодування (д3)» до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капітал» в таблиці 2 «Розшифровка суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України» відобразило суму від`ємного значення за березень 2021 року у розмірі 2 898 262,0 грн, яку було відшкодовано позивачеві в повному розмірі за результатами камеральної перевірки (довідка від 14 травня 2021 року №39011/Ж5/26-15-040-08-20). Загальна сума сформованого податкового кредиту за грудень 2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капітал» по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремспецтранс» складає 137 555,155 грн. Перевіркою встановлено, що позивачем двічі задекларовано суму податкового кредиту по постачальнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Ремспецтранс» у розмірі 137 455,0 грн до бюджетного відшкодування, а саме за березень 2021 року та червень 2021 року. На підставі викладених обставин в сукупності податковий орган дійшов висновку про завищення податкового кредиту по ПДВ позивачем.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 04 жовтня 2021 року № 4, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капітал», зареєстроване як платник податку на додану вартість з 01 жовтня 2017 року (витяг № 497)

Згідно з даними додатку 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» по податковій декларації з ПДВ за червень 2021 року, позивачем в таблиці 2 «Розшифровка суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України», включено до розрахунку бюджетного від`ємне значення з ПДВ за квітень 2021 року у розмірі 768 408,00 грн грудень 2020 року у розмірі 470 697,00 грн.

Вказані суми сформовано позивачем за результатом господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтрасн» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремспецтарнс».

Згідно з матеріалами справи, 21 листопада 2018 року між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» (постачальник) укладено договір поставки №176-ЗЧ, згідно з яким постачальник зобов`язується поставити товар покупцеві відповідно до узгоджених сторонами креслень, в номенклатурі, кількості, строки та по цінам, зазначеним у специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору (пункт 1.1. договору); датою поставки та датою переходу права власності на товарі від постачальника покупцеві вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі та/або видаткової накладної на товар (пункт 3.3 договору); передача товару від постачальника покупцеві здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару , що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається (п. 3.4 договору); разом із товаром постачальник зобов`язаний надати покупцеві оригінали наступних документів: 3.6.1. рахунок-фактура, 3.6.2. видаткова накладна, 3.6.3 інші документи, передбачені нормативною документацією на ПАТ «Укрзалізниця», що підтверджують походження товару, надаються покупцеві у випадку додаткового запиту покупця, 3.6.4 акт приймання-передачі на товар (п. 3.6 договору).

В процесі виконання сторонами вказаного договору, останніми складено та підписано наступні документи: від 21 грудня 2020 року специфікацію на постачання 21 колісної пари на загальну суму 1 572 302,74 грн (1 310 252,28 сума без ПДВ, 262 050,46 грн - сума ПДВ), видаткову накладну № 1103 від 21 грудня 2020 року на загальну суму 1 572 302,74 грн (в т.ч. ПДВ 262 050,46 грн), акт приймання-передачі від 21 грудня 2020 року на 21 колісну пару, ТОВ «Каргоремтранс» виписано рахунок на оплату № 1575 від 21 грудня 2020 року на загальну суму 1 572 302,74 грн (в т.ч. ПДВ 262 050,46 грн) та податкову накладну від 21 грудня 2020 року №74. Також сторонами за участі Виробничого підрозділу ремонтного вагонного депо Козятин склали акт дефектації вузлів та запчастин.

Також, 24 грудня 2020 року на виконання вказаного договору сторонами підписано: специфікацію на постачання 4 колісних пар на загальну суму 321 161,29 грн (309 400,01 грн -сума без ПДВ, 51 566,67 грн - сума ПДВ), видаткову накладну № 1119 на загальну суму 321 161,29 грн (в т.ч. ПДВ - 51 566,67 грн), Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» виписано рахунок-фактуру №1609 на загальну суму 321 161,29 грн , податкову накладну №86. Також сторонами за участі Жмеринського ВРЗ «Експес» складено акт дефектації вузлів та запчастин.

01 квітня 2021 року сторонами складено та підписано специфікацію щодо постачання 5 колісних пар на загальну суму 467 355,16 грн, включаючи ПДВ в сумі 77 892,53 грн; видаткову накладну № 220 на суму 467 355,16 грн ( в т. ч. ПДВ), акт приймання-передачі колісних пар; Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» надано позивачеві рахунок-фактуру №413 на суму 467 355,16 (в т.ч. ПДВ 77 892,53грн), податкову накладну №36. Крім того, сторони за участі ВЧДР Козятин складено акт дефектації вузлів та запчастин.

02 квітня 2021 року сторонами складено та підписано специфікацію на 4 колісних пар на загальну суму 366 089,16 грн ( в т. ч. ПДВ 61 041,86 грн), видаткову накладну №234 на суму 366 086,16 грн (в т.ч. ПДВ 61 041,86 грн), акт приймання-передачі колісних пар. Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» виписано рахунок-фактуру №430 на загальну суму 366 089,16 грн та складено податкову накладну № 2. Крім того, сторонами за участі Жмеринського ВРЗ «Експерс» складено акт дефектації вузлів та запчастин. Квітня

14 квітня 2021 року сторонами складено та підписано специфікацію щодо постачання 4 колісних пар на загальну суму 236 262, 42 грн (в т.ч. ПДВ 39 377,07 грн), видаткову накладну № 233 на вказану суму, а також акт здачі-приймання. Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» виписано рахунок-фактуру №429 на вказану суму та складено податкову накладну №3. Крім того, сторонами за участі Жмеринського ВРЗ «Експрес» складено акт дефектації вузлів та запчастин.

23 квітня 2021 року сторонами складено та підписано специфікацію щодо постачання 29 колісних пар на загальну суму 1 200 984,18 грн (в т.ч. ПДВ 200 164,03 грн), видаткову накладну № 252 на вказану суму, а також акт здачі-приймання. ТОВ «Каргоремтранс» виписано рахунок-фактуру №467 на вказану суму та складено податкову накладну №68. Крім того, сторонами за участі ВЧДР Козятин складено акт дефектації вузлів та запчастин.

Також, 23 квітня 2021 року сторонами складено та підписано специфікацію щодо постачання запасних частин, у тому числі 4 бічних рам візка 18-100 на загальну суму 170 075,95 грн (в т.ч. ПДВ 28 345,99 грн), видаткову накладну № 253 на загальну суму 170 075,95 грн, з яких вартість колісних пар складала 94 374,0 грн, включаючи ПДВ 15 729,0 грн, а також акт приймання передачі бічних рам візка 18-100. ТОВ «Каргоремтранс» виписано рахунок-фактуру №468 на суму 170 075,95 грн (в т.ч. ПДВ), з яких вартість колісних пар складає 94 374,0 грн, включаючи ПДВ 15 729,0 грн та складено податкову накладну №65.

23 квітня 2021 року сторонами складено та підписано специфікацію щодо постачання 4 колісних пар на загальну суму 249 818,76 грн (в т.ч. ПДВ 41 636,46 грн), видаткову накладну № 251 на вказану суму, а також акт здачі-приймання. Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» виписано рахунок-фактуру №466 на вказану суму та складено податкову накладну №66. Крім того, сторонами за участі ВЧДР Козятин складено акт дефектації вузлів та запчастин.

На підтвердження реальності господарських відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» позивачем надано усі зазначені первинні документи, а також наступні платіжні доручення (з урахуванням листів Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капітал до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» «про зміну призначення платежу»): №1140 від 16 лютого 2021 року на суму 321 161,29 грн; №1220 від 30 березня 2021 року на загальну суму 223 000,0 грн., №1221 від 30 березня 2021 року на загальну суму 8 550,0 грн., №1249 від 12 квітня 2021 року на загальну суму 893 464,03 грн, №1250 від 12 квітня 2021 року на загальну суму 306 535,97 грн., №1253 від 14 квітня 2021 року на загальну суму 225 000,0 грн., №1319 від 24 травня 2021 року на загальну суму 236 262,42 грн., №1320 від 24 травня 2021 року на загальну суму 23 279,93 грн., №1321 від 24 травня 2021 року на загальну суму 467 355,16 грн., № 1323 від 25 травня 2021 року на загальну суму 366 089,16 грн., №1329 від 25 травня 2021 року на загальну суму 203 940,0 грн, № 1330 від 25 травня 2021 року на загальну суму 76 028,17 грн., № 1331 від 25 травня 2021 року на загальну суму 520 479,54 грн, № 1098 від 21 січня 2021 року на загальну суму 400 608,0 грн., № 1099 від 21 січня 2021 року на загальну суму 9 323,69 грн., №1100 від 21 січня 2021 року на загальну суму 86 020,36 грн., №1101 від 21 січня 2021 року на загальну суму 6 263,93 грн., №1112 від 04 лютого 2021 року на загальну суму 163 085,46 грн., №1113 від 04 лютого 2021 року на загальну суму 82 110,48 грн№1114 від 4 лютого 2021 року на загальну суму 10 237,02 грн, № 678 838,71 грн., №1098 від 21 січня 2021 року на загальну суму 400 608,0 грн., №1688 від 02 листопада 2021 року на загальну суму 2 000 000,00 грн., №1100 від 21 січня 2021 року на загальну суму 86 020,36 грн.

Оскільки податковим органом в акті перевірки зазначено, що по контрагенту позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» неможливо встановити походження колісних пар, позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» щодо надання документів на походження поставлених під сумнів податковим органом запасних частин до залізничних вагонів.

Листом від 12 серпня 2022 року вих № 278/02-2022 Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» надано ряд документів, на підтвердження походження записних частин для залізничних вагонів, що були поставлені позивачеві.

Так, згідно вказаних документів, судом встановлено, що реалізовані за договором поставки №176-ЗЧ від 21 листопада 2018 року запасні частини були придбані Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» у ФОП ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Алія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Інвестментс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Інжиніринг», ФОП ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремспецтранс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капітал», Приватного підприємства «Лєтранс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Смц», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагонкомплектсервіс», що підтверджується наступними договорами: договір поставки № ЗЧ-02-19 від 14 січня 2019 року, договір надання послуг з організації ремонту вагонів №2/2017 від 20 вересня 2017 року, договір поставки від 3 115-ЗЧ від 02 липня 2018 року, договір поставки № ЗЧ-02/2020 від 27 грудня 2019 року, договір поставки №ЗЧ 99/19-RE від 02 вересня 2019 року, договір поставки № 09-19-ЗЧ від 01 березня 2019 року, договір поставки від №ЗЧ-10/19 від 02 січня 2019 року, договір поставки №1208/20 від 12 серпня 2020 року, договір поставки №П-1310957/09/20 від 10 вересня 2020 року, договір поставки №010119_ВКС від 02 січня 2019 року, а також документами первинної фінансової звітності, складених на виконання умов вказаних договорів.

Також на підтвердження факту виконання ремонтних робіт запасних частин, Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» зазначено про залучення третіх осіб: Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський вагоноремонтний завод», Товариство з обмеженою відповідальністю «Жмеринський вагоноремонтний завод» (договір № 248 від 01 вересня 2020 року, договір про виконання робіт №2020/183 від 21 грудня 2020 року, а також звіти про виробництво та акти наданих послуг).

На підтвердження факту перевезення записних частин Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргормтранс» надано копії договору на транспортне обслуговування №17/19-у від 15 квітня 2019 року, договір на перевезення вантажу № 242 від 18 серпня 2020 року, договір на транспортне обслуговування №У-68/06-2020 від 22 червня 2020 року, договір транспортно-експедиційного обслуговування № У-104/12/2020 від 17 грудня 2020 року, договір на надання транспортно-експедиційних послуг №34193М від 11 грудня 2019 року, договір на транспортне обслуговування №МГ-45 від 27 березня 2020 року та акти наданих послуг та товарно-транспортні накладні.

Щодо правовідносин з між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремспецтранс».

05 серпня 2019 року між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремспецтранс» (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 27/19-П щодо купівлі рухомого залізничного складу (платформи) та будівлі мобільні або вагони номенклатура, кількість, ціна обумовлюється сторонами в специфікаціях, що є невід`ємною частиною вказаного договору (п. 1.1.), комплектація майна погоджена сторонами відповідає довідці 2731 електронної бази ГІОЦ та підтверджується при прийманні вагону (пункт 1.2 договору), ціна майна оговорюється в специфікаціях (пункт 3.1. договору), за фактом поставки мана продавець надає покупцеві наступні документи: 1. акт приймання-передачі майна (оригінал), 2. Технічний паспорт ВУ-4М (оригінал), 3. Видаткова накладна (оригінал) (пункт 3.3. договору), податкова накладна складається продавцем в день виникнення податкових зобов`язань, визначених відповідно до норм статті 87 ПК України, реєструється в Єдиному реєстрі податкових накладних і надається покупцеві в порядку статті 201 ПК України з вказівкою кодів УКТ ЗЕД (пункт 3.4 договору).

На виконання умов вказаного договору сторонами:

09 грудня 2020 року складено та підписано специфікацію №2 з постачання платформ фітингових №90981275 та №90981267 на загальну суму 824 733,6 грн ( в т.ч. ПДВ 137 455,0 грн), видаткову накладну № 324 на вказану суму, а також акт приймання-передачі фітингових платформ. Контрагентом виписано позивачеві податкову накладну №4 від 09 грудня 2020 року загальну суму 824 733,6 грн, в т.ч ПДВ 137 455,0 грн.

Оскільки податковим органом здійснено висновок про нереальність вказаної господарської операції, оскільки неможливо встановити підтвердження операцій з постачання фітингових платформ за ланцюгом постачання, позивач звернувся до контрагента з метою отримання документального підтвердження постачання фітингових платформ.

Листом вих. №14/01-1 від 14 січня 2022 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремспецтранс» надано документи на підтвердження походження платформ фітингових №90981275 та № 90981267, з яких вбачається наступне.

Згідно з митною декларацією №UA101020/2019/017033 фітингові платформи ввезені на митну територію України в режимі імпорт за №54810965 та №54811005. В подальшому, у зв`язку зі зміною моделі вагонів, вагоном було змінено номери з №548109650-№42361972-№90981275, з №54811005-№42361980-№9098167 (акти нанесення 8-значних номерів на вагони від 17 грудня 2020 року та від 18 березня 2020 року).

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Наведеними правовими нормами, в першу чергу, регламентовано пряму взаємозалежність правильності врахування платником податку у податковому обліку податкового кредиту у вартості придбаних у контрагента товарів/робіт/послуг від підтвердження проведених господарських операцій належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.

Суд погоджується з обгрунтуванням позивача, що податкова поведінка контрагентів не може бути підставою для настання негативних наслідків для позивача.

Норми Податкового кодексу України містять чіткі, прямі правові норми відповідно до яких підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна (пункт 201.10 статті 201 ПК України), яка засвідчує факт придбання платником податку товарів (пункт 198.3 статті 198 ПК України), отже Кодекс не містить норм, які б встановлювали додаткову необхідність підтвердження сум, включених до складу податкового кредиту будь-якими іншими документами, окрім податкової накладної, яка повинна містити обов`язкові реквізити, визначені пунктом 201.1 статті Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом а) пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу положень пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України.

Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі по тексту - Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону №996-ХIV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин 1-2 статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інш.). Податкова накладна не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Таким чином, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеним законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

Отже, визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до матеріалів справи у позивача наявні податкові накладні, отримані від контрагентів, належним чином зареєстровані в ЄРПН, які є обов`язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту. Дефектність даних первинних документів в ході перевірки не виявлено.

За змістом Акта перевіркою не встановлено порушень реєстрації податкових накладних щодо правильності реєстрації яких були надані всі необхідні документи.

Одночасно, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, передусім, необхідно надати правову оцінку обставинам, встановленим контролюючим органом під час її проведення та висновкам про наявність порушень податкового законодавства з боку позивача.

Відтак, виходячи зі специфіки укладених між позивачем та його контрагентами договорів, як предмета господарських операцій, надані позивачем документи є достатнім доказом підтвердження фактичного виконання зазначених вище господарських операцій.

З наданих позивачем первинних документів можливо встановити суть та зміст господарських операцій, вказані документи підтверджують фактичне отримання позивачем товару та використання для безпосередньої господарської діяльності підприємства, що були предметом вищезазначених договорів, обсяги товарів та їх безготівкову оплату.

При цьому, суд зазначає, що при вирішення податкових спорів, суд виходить із презумпції добросовісності платника, яка резюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій не спростовано, як і не зазначено жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умовами договорів не виконано.

При цьому, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів, працівників у штаті, подання або не подання податкової звітності.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі "БУЛВЕС АД" проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

У рішенні по справі "Інтерсплав проти України" (заява № 803/02) Європейський Суд з прав людини зазначив, що у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку

Отже, притягнення суб`єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених статтею 228 Цивільного кодексу України та статей 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб`єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Одночасно суд зазначає, що реальність вчинюваної господарської операції - це встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов`язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності та висновки в Акті не спростовують фактичного руху активів позивача, а відповідно до його змісту оплата за договорами підтверджена, що доводиться і платіжними документами наявними в матеріалах справи.

Як вже було зазначено вище, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість, який у подальшому приймає участь у формуванні сум бюджетного відшкодування, є факт реального здійснення операцій з придбання у розглядуваних випадках товарів та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу, що сторона відповідача не заперечує щодо придбаного товару(продукції) та виконання робіт. Проте її заперечення базується виключно на порушеннях, на думку відповідача, з боку контрагентів.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відтак, судом не установлено, а відповідачем не доведено, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди, як то вказує відповідач. Господарська діяльність суб`єкта господарювання не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, які на момент господарських операцій між позивачем та контрагентами, були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Суд приймає до уваги висновки акта перевірки що позивачем двічі задекларовано суму податкового кредиту по постачальнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Ремспецтранс» у розмірі 137 455,0 грн до бюджетного відшкодування, а саме за березень 2021 року та червень 2021 року, проте вказане не є підставою для прийняття податковим органом рішення про зменшення позивачеві суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 1 028 743,0 грн та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 257 185,75 грн.

Отже, враховуючи помилковість та недоведеність висновків акта перевірки, підстави для збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1 028 743,0 грн та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій відсутні.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 04 жовтня 2021 року 04 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за звітний період червень 2021 року у розмірі 1 028 743,0 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 257 185,75 грн було прийнято законно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх фактичних обставин і тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 19 288,94 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 19 288,94 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-245, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капітал» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04 жовтня 2021 року № 4, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві, про завищення суми заявленої до бюджетного відшкодування за червень 2021 року на 1 028 743,21 грн та застосування 257 185,75 грн штрафних санкцій.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Капітал» (03150, вулиця Ділова, будинок 5, корпус 2, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у м. Києві (04116, Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 288,94 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят вісім гривень 94 копійки).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник

Повний текст рішення суду виготовлений 08 вересня 2022 року.