Справа № 140/5273/22
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року ЛуцькСправа № 140/5273/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Пенсійного фонду України області (далі ПФУ, відповідач), в якому заявляє вимоги:

1) визнати протиправним та скасувати рішення від 20.07.2022 №16772-15156/Б-03/8-2800/22 про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати Пенсійний фонд України скаргу від 30.05.2022 задовольнити, шляхом зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у Волинській області:

- надалі щомісячно здійснювати нарахування та виплату доплату до пенсії згідно з рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року по справі №140/405107/21, продовжуючи з 03.09.2021;

- здійснити з 19 листопада 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі визначеному ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з урахуванням нарахованих але не виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №140/5107/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити із 19 листопада 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі визначеному ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

На виконання рішення Волинського окружного суду у справі №140/5107/21 від 02.08.2021, яке набуло чинності з 02.09.2021 ГУ ПФУ у Волинській області в добровільному порядку з 19.11.2020 проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/5107/21 від 02.08.2021 ГУ ПФУ у Волинській області виконано лише до дати набрання рішенням суду законної сили (до 02.09.2021р.), так як згідно пояснень відповідача рішення суду у яких відсутня кінцева дата виконується до дати набрання рішення суду законної сили.

Позивач наголошує, що вищевказану доплату нарахували не в розмірі який дорівнює двом мінімальним заробітним платам, а у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, посилаючись на п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Вважаючи такі дії уповноваженого органу протиправними позивачем було надіслано скаргу до ПФУ з метою вжиття заходів реагування щодо бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області та зобов`язати останнього надалі щомісячно здійснювати нарахування та виплату доплати до пенсії відповідно до рішення Волинського окружного суду від 02.08.2021 по справі №140/5107/21 продовжуючи з 03.09.2021 та здійснити із 19.11.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі визначеному ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з урахуванням нарахованих, але не виплачених сум.

Проте рішенням ПФУ від 20.07.2022 №16772-15156/Б-03/8-2800/22 скаргу на рішення, дії ГУ ПФУ у Волинській області залишено без задоволення.

Не погоджуючись із таким рішенням уповноваженого органу, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву від 26.08.2022 №2800-0603-7/35645 ПФУ заявлених позовних вимог не визнав посилаючись на те, що згідно з п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників інших виплат.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 24.06.2020 у зразковій справі №240/4937/18 в роз`ясненні постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18 в частині застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для забезпечення розміру підвищення до пенсії відповідно до вимог статті 39 Закону № 796 вказала, що у разі зміни чинного законодавства України, яким регулюються питання соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, управління Фонду повинне керуватися нормами законів, чинними на час призначення (нарахування) виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Представник відповідача зазначив, що рішення від 20.07.2022 прийняте виходячи із власного розуміння правового регулювання питання, заявленого у скарзі, та дискреційних повноважень, що само по собі, як і незгода позивача з рішенням, не може слугувати підставою для висновку про протиправність дій Фонду.

З врахуванням наведеного, представник відповідача просив в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по III групі інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №140/5107/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити із 19 листопада 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі визначеному ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/5107/21 від 02.08.2021 ГУ ПФУ у Волинській області в добровільному порядку з 19.11.2020 проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але виконано лише до дати набрання рішенням суду законної сили (до 02.09.2021), так як згідно пояснень відповідача рішення суду у яких відсутня кінцева дата виконується до дати набрання рішення суду законної сили.

30.05.2022 позивачем було подано скаргу до ПФУ у зв`язку з неправомірними діями ГУ ПФУ у Волинській області, щодо не нарахування та не виплату доплати до пенсії відповідно до рішення Волинського окружного суду у справі №140/5107/21 від 02.08.2021.

Рішенням від 20.07.2022 №16772-15156/Б-03/8-2800/22 ПФУ скаргу залишено без задоволення.

Вважаючи такі дії уповноваженого органу протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

На звернення ОСОБА_1 щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.08.2021, ГУ ПФУ у Волинській області 22.11.2021 повідомило, що на виконання вказаного рішення ним в добровільному порядку з 19.11.2020 проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Одночасно посилається на пункт 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат та що така розрахункова величина застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Тобто, фактично повідомило, що рішення суду виконане в частині нарахування не у розмірі двох мінімальних заробітних плат, а у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Щодо періоду виконання зобов`язання за вказаним рішенням суду ПФУ повідомило, що рішення суду, в яких відсутня кінцева дата, виконуються ГУ ПФУ у Волинській області до дати набрання рішенням суду законної сили.

На підтвердження виконання рішення суду в частині періоду виконання зобов`язання боржником не зазначено жодного нормативного акту, таке посилання не міститься і в Кодексі адміністративного судочинства України, тобто ГУ ПФУ у Волинській області самоправно визначило для себе порядок виконання рішення суду, що прямо суперечить вимогам статті 129-1 Конституції України та статті 370 Кодексу України адміністративного судочинства.

Такі дії ГУ ПФУ у Волинській області призвели до виникнення та продовження аналогічних спірних правовідносин, що були предметом позову по цій справі, до порушення прав позивача на перерахунок та виплату у зазначеному в рішенні суду розмірі підвищення до пенсії, який боржник в порушення вимог чинного законодавства умисно зменшив в кілька разів.

Рішення суду є завершальним окремим процесуальним актом у письмовій формі, у якому відповідно до положень чинного матеріального та процесуального закону застосовуються норми матеріального права до конкретних правовідносин, що були предметом адміністративного спору, в аспекті (не) задоволення позовних вимог.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною другою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, за частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права і згідно з конституційними засадами та принципами адміністративного судочинства є обов`язковим до виконання на всій території України.

Щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №140/5107/21 лише до дати набрання ним законної сили, оскільки в рішенні відсутня «кінцева дата», суд зазначає таке.

Змістом спірних правовідносин є право позивача на отримання соціальних виплат, що мають регулярний та постійний характер, а тому законодавчо не обмежені в якомусь часовому періоді.

Рішенням суду від 02.08.2021 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Обмеження нарахування та виплати підвищення до пенсії будь якою кінцевою датою без скасування таких виплат або права на них шляхом постановлення спеціального законодавчого акту суперечить змісту спірних правовідносин та чинному законодавству, яким регулюються ці правовідносини.

Відтак, рішення суду в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ в часовому вимірі повинно виконуватись до зміни законодавчого регулювання цих правовідносин.

Таким чином, виходячи з наведеного суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо залишення без задоволення скарги на рішення, дії ГУ ПФУ у Волинській області.

Стосовно інших позовних вимог, проаналізувавши підстави та предмет позову та враховуючи склад сторін у справі №140/5107/21, є підстави для висновку про те, що судом уже вирішено спір між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення нарахування та виплати щомісячного підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання провести нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). При цьому підстави позову в обох випадках зводяться до одних і тих же обставин: позивач проживає в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є непрацюючим пенсіонером; рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 визнано неконституційним підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким було виключено статтю 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Згідно з частиною другою статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 373 КАС України).

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи (їхніх правонаступників). Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

26.06.2022 Волинським окружним адміністративним судом за заявою позивача видано виконавчий лист, строк пред`явлення якого до виконання - до 03.09.2024.

Отже, відмова боржника добровільно виконувати рішення суду повинна забезпечуватися в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Також положеннями статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Приписами частини першої статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, нормами процесуального закону встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для зобов`язання відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вказані правові норми мають на меті забезпечити належне виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

За своєю суттю цей спір виник у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 у справі №140/5107/21, а заявлені позовні вимоги у новому позові спрямовані фактично на виконання цього рішення суду після набрання ним законної сили.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, від 06.02. 2019 у справі №816/2016/17, а також в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15.

У постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а висловлено позицію, відповідно до якої якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права; вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) при виконанні судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №522/10140/17 та від 21.11.2019 року у справі №802/1933/18-а.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведені обставини та положення чинного законодавства України, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде скасування оскаржуваного рішення та повторний розгляд скарги з врахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати згідно статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 20.07.2022 №16772-15156/Б-03/8-2800/22 Пенсійного фонду України про залишення скарги ОСОБА_1 від 30 травня 2022 року без задоволення.

Зобов`язати Пенсійний фонд України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 30 травня 2022 року з врахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Пенсійний фонд України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, 9, ідентифікаційний код 00035323).

Суддя В.В. Дмитрук