Справа № 380/8115/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/8115/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівської митниці (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці від 09 лютого 2022 року № UA209000/2022/210074/2 про коригування митної вартості товару «Меблі…» ввезення якого в Україну задекларовано фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в митному режимі «імпорт» згідно митної декларації типу ІМ40ДЕ № UA209140/2022/010127 від 07 лютого 2022 року;

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішення Львівської митниці від 09 лютого 2022 року № UA209000/2022/210074/2 про коригування митної вартості товарів (далі також оскаржуване/спірне рішення) є протиправним та підлягає скасуванню з огляду на таке.

Під час декларування імпортованого товару згідно митної декларації № UA209140/2022/010127 від 07 лютого 2022 року позивач на виконання вимог частини 2 статі 53 Митного кодексу України надав митному органу усі необхідні і наявні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її визначення. Подані документи не містили розбіжностей, ознаки підробки документів відсутні, усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості та ціни, яка підлягає сплаті за товар, у документах наявні. Відтак жодних застережень до застосування методу визначення митної вартості за ціною договору під час декларування імпортованого товару не існувало. Вимога відповідача до декларанта про надання додаткових документів не відповідає положенням частини 3 статті 53 Митного кодексу України. У спірному випадку відповідач за відсутності розбіжностей у поданих документах витребував документи, які завідомо відсутні у декларанта, а також ті, що вже були надані на підтвердження складових митної вартості (контракт, інвойс, банківський платіжний документ, транспортні перевізні документи).

Позивач вказує, що аргументи відповідача в оскаржуваному рішенні про неповноту відомостей щодо складових митної вартості у вигляді витрат на обробку товару у Польщі у вигляді пакування, маркування та навантаження є необґрунтованими з огляду на положення абзацу 1 частини 1 статті 58 Митного кодексу України згідно з якими такі витрати додаються виключно за умови, якщо вони не включені до ціни товару. Однак у спірному випадку згадані витрати включені у фактурну ціну товару, тобто, покладені на продавця.

Позивач зазначає, що саме по собі замовлення товару не може бути підтвердженням фактурної ціни товару і його оплати; перелік основних документів на підтвердження заявленої митної вартості і обраного методу її визначення, передбачений частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, не містить обов`язку подання замовлення на товар. Крім того, розділом 4 Контракту № 1/2020 від 03 лютого 2020 року передбачено, що замовлення складаються покупцем у довільній формі та мають містити лише відомості про асортимент і кількість товару. Тому доводи відповідача про неповноту відомостей про складові митної вартості в частині відсутності замовлення покупця на товар є надуманими.

Щодо доводів відповідача про розбіжність між сумою інвойса та сумою попередньої оплати позивач вказує, що відповідач в оскаржуваному рішенні не навів аргументів того, що ця різниця має вплив на правильність визначення митної вартості декларованого товару. Крім того, в силу тривалого характеру договірних відносин між сторонами контракту виникла дебіторська/кредиторська заборгованість.

Аргументи відповідача про невідповідність транспортних перевізних документів є безпідставними з огляду на те, що з урахуванням положень частини 11 статті 58 Митного кодексу України конкретне місце розвантаження товару в Україні не має впливу митну вартість товару. Крім того, відповідач вибірково, без будь-якого обґрунтування, визнав заявлену митну вартість щодо першої товарної позиції та відмовив у визнанні, визначивши митну вартість самостійно, стосовно інших двох товарних позицій.

Позивач стверджує, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не дотримався порядку визначення скоригованої митної вартості, передбаченого статтею 64 Митного кодексу України. Так, у оскаржуваному рішенні окрім номерів та дат двох митних декларацій, на підставі яких здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, будь-яких коригувань на обсяги партії порівнюваних поставок товарів, умов поставок, комерційних умов, відповідач не навів. При визначенні (коригуванні) митної вартості відповідач взяв за основу митну вартість інших товарів без наведення пояснень за якими ознаками (характеристиками) порівнювані товари мають схожість із задекларованими позивачем товарами.

Також позивач зауважує, що фактично відповідач витребував у декларанта весь передбачений частиною 3 статті 53 Митного кодексу України перелік додаткових документів без зазначення аргументованих доводів про те, які сумніви митного органу можуть бути спростовані тим чи іншим документом.

Саме тому позивач просить суд позов задовольнити повністю визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці від 09 лютого 2022 року № UA209000/2022/210074/2 про коригування митної вартості товарів.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені в оскаржуваному рішенні факти вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Зважаючи на це, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 53 Митного кодексу України декларанту надіслано повідомлення про надання додаткових документів на підтвердження митної вартості товару. На вказану вимогу декларант надав видаткові накладні та витяги з інтернет-мережі. Інших документів згідно вимоги не надано. З огляду на наведене відповідно до вимог пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України у зв`язку з неподанням декларантом документів згідно із переліком та відповідно до умов, визначених у частинах другій четвертій статті 53 Митного кодексу України Львівська митниця не визнала заявлену митну вартість.

Крім того, митним органом проведено консультації з декларантом відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: метод 2а та метод 2б з причин відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; метод 2в та метод 2г з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація: товар № 1 від 20 грудня 2021 року № UA209140/2021/130638 4,81 дол. США за кг; товар № 2 від 31 січня 2022 року № UA100140/2022/700720 4,81 дол. США за кг.

Відповідач зазначає, що жодних належних документів на підтвердження наявності дебіторської/кредиторської заборгованості між сторонами контракту позивач до митного оформлення не подав. Наведені аргументи ніяк не спростовують сумнівів митного органу в правильності визначення митної вартості декларованого товару. Більше того, такі документи долучені тільки до позовної заяви.

На переконання відповідача, подана до митного оформлення довідка про транспортні витрати № 01 від 01 лютого 2022 року не може слугувати документом, що підтверджує витрати на транспортування. Документ під назвою «довідка транспортних витрат» не є бухгалтерським документом, що підтверджує вартість наданих послуг з перевезення товару відповідно до чинного законодавства України та не може слугувати документом, що підтверджує числове значення відповідних витрат. Тому така складова митної вартості товару як витрати на транспортування не була документально підтверджена позивачем.

Відповідач зауважує, що відповідно до положень частин 3, 4 статті 53 Митного кодексу України декларанту скеровано вимогу про надання додаткових документів, зокрема, переклади документів згідно з вимогами статті 254 Митного кодексу України. Однак на вимогу митного органу вказані документи надані не були.

Відповідач уважає, що не заслуговують на увагу аргументи позивача щодо недоведеності митним органом обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару з огляду на те, що під час здійснення митного оформлення були виявлені розбіжності у товаросупровідних документах, зокрема вартість товару, вказана у інвойсах № 14621/2021/FE та № 14646/2021 FE, не відповідає ціні, що вказана у платіжному дорученні № 27 від 01 лютого 2022 року. Таким чином, витребування додаткових документів було необхідним для спростування сумніву митного органу.

У зв`язку з вищенаведеним просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 08 червня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням (викликом) сторін. Запропоновано позивачу подати до суду переклад документів, поданих до митного оформлення на підтвердження митної вартості товару згідно МД ІМ40ДЕ № UA209140/2022/010127.

Ухвалою суду від 05 липня 2022 року постановлено судові засідання у справі проводити в режимі відеоконференції з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» (веб-посилання - https://vkz.court.gov.ua) за участю представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 19 липня 2022 року, яка занесена в протокол судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про виклик свідка.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке відбулося 30 серпня 2022 року, суд заслухав усні пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила у повному обсязі, просила у його задоволенні відмовити.

У цьому ж судовому засіданні суд постановив прийняти рішення у строки, передбачені для справ, розгляд яких здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

03 лютого 2020 року між HM Helvetia Meble товариство з обмеженою відповідальністю командитне товариство в особі комплементариста HM Helvetia Meble товариство з обмеженою відповідальністю (Продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) укладено контракт купівлі-продажу № 1/2020 (Контракт) відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов`язується протягом терміну дії Договору передавати у власність Покупцеві меблі (іменовані «Товари») на умовах EXW згідно з умовами ІНКОТЕРМС-2010 (місце завантаження вул. Болеславецька, 10, м. Верушув, Польща) згідно з цінами, зазначеними в Інвойсах.

Згідно з пунктом 1.2 Контракту постачання товарів за цим Договором відбувається партіями, які формуються на підставі Замовлень Покупця. Остаточна кількість та асортимент кожної партії Товарів узгоджується сторонами в інвойсах. В інвойсі має бути вказано Ціну Товарів, їх назву, модель та кількість.

Для виконання умов цього Договору перед Продавцем Покупець має право на свій вибір залучати третіх осіб для організації транспортування та вирішення інших логістичних формальностей (пункт 1.3 Контракту).

Ціна Товару встановлюється у Євро. Ціна Товару вказується у проформах інвойсів, в інвойсах і включає в себе усі видатки та витрати, що виникли до видачі Товару, включаючи упаковку, маркування та завантаження у транспортний засіб Покупця (пункти 2.1, 2.2 Контракту).

Оплата Товару Покупцем здійснюється шляхом 100% передоплати перед отриманням Товару (пункт 3.2 Контракту).

З метою оформлення придбаного згідно Контракту № 1/2020 від 03 лютого 2020 року товару (Меблі дерев`яні …) позивач подав до митного органу митну декларацію від 07 лютого 2022 року № UA209140/2022/010127.

Як слідує зі змісту картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2022/000211 на підтвердження заявленої митної вартості товару позивач разом з вищевказаною митною декларацією подав митному органу наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) № 14621/2021FE від 26 липня 2021 року;

- пакувальний лист (Packing list) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року;

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № 14621/2021FE від 31 січня 2022 року;

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року;

- автотранспортну накладну (Road consignment note) № 980149 від 01 лютого 2022 року;

- декларацію про походження товару (Declaration of origin) № 14621/2021FE від 31 січня 2022 року;

- декларацію про походження товару (Declaration of origin) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року;

- банківський платіжний документ, що стосується товару Swift № 27 від 01 лютого 2022 року;

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 32 від 01 лютого 2022 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 01 від 01 лютого 2022 року;

- зовнішньо-економічний договір (контракт) № 1/2020 від 01 лютого 2020 року;

- договір про надання послуг митного брокера № 2 від 17 лютого 2020 року;

- договір (контракт) про перевезення № 23 від 23 липня 2021 року;

- копію митної декларації країни відправлення № 22PL301010Е0100723 від 04 лютого 2022 року.

07 лютого 2022 року відповідач надіслав позивачу повідомлення митного органу, в якому запропоновав декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, передбачені частинами 3-4 статті 53 Митного кодексу України, а саме: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Переклади документів відповідно до вимог статті 254 Митного кодексу України.

09 лютого 2022 року позивач надав митному органу відповідь на вищезгадане повідомлення, у якій вказав, зокрема, що відповідно до пункту 2 статті 53 Митного кодексу України подав усі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Просив підтвердити митну вартість імпортованого товару згідно обраного методу та на основі документів, зазначених в гр. 44 митної декларації та доданих додатково.

09 лютого 2022 року Львівська митниця Державної митної служби України прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UА20900/2022/210074/2 за шостим (резервним) методом визначення митної вартості.

У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» відповідач зазначив, зокрема, про те, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 Митного кодексу України не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар.

Під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне:

- відповідно до пункту 1.2 зовнішньоекономічного контракту № 202678 від 16 липня 2021 року поставка товару здійснюється відповідно до замовлення, проте замовлення до митного оформлення не подавалось;

- відповідно до пункту 2.2 зовнішньоекономічного контракту № 202678 від 16 липня 2021 року «ціна договору складається з вартості продукції, включаючи вартість тари, упаковки, маркування та встановлюється в євро за 1 кг відповідно до проформи», проте у фактурі та в інших товаросупровідних документах, зокрема, комерційному інвойсі № 1/2020 від 03 лютого 2020 року відсутні дані щодо складових вартості товару. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України.

- відповідно до пункту 3.2 зовнішньоекономічного контракту № 202678 від 16 липня 2021 року здійснюється попередня оплата за товар згідно інвойсу. Сума інвойсів та сума платіжки різна;

- відповідно до вимог Закону України «Про приєднання до Конвенції про договір автомобільного перевезення вантажів» від 01 серпня 2006 року № 57-V та ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр. 3 СМR місце розвантаження вантажу зазначено Україна.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині другій четвертій статті 53 Митного кодексу України Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.

Проведено декларації з консультантом згідно з статтею 57 Митного кодексу України.

Неможливо застосувати на наступні методи визначення митної вартості, а саме: метод 2а та метод 2б з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; метод 2в та метод 2г з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація: товар № 1 від 20 грудня 2021 року № UA209140/2021/130638 4,81 дол. США за кг; товар № 2 від 31 січня 2022 року № UA100140/2022/700720 4,81 дол. США за кг.

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2022/000211.

Позивач, не погоджуючись з рішенням Львівської митниці від 09 лютого 2022 року № UA209000/2022/210074/2 про коригування митної вартості товарів, уважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Львівської митниці від 09 лютого 2022 року № UA209000/2022/210074/2 про коригування митної вартості товарів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Митний Кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).

Частиною першою статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Приписами статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами першою, другою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо) (частини п`ята, сьома статті 58 МК України).

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Частиною другою статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частина п`ята статті 53 містить норми відповідно до яких забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною першою статті 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (частини четверта, п`ята статті 55 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною другою статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 МК України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Частиною восьмою статті 57 МК України визначено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною першою статті 64 МК України визначено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Частиною другою статті 64 МК України визначено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Як зазначено в частині четвертій статті 64 МК України у разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Відповідно до частини сьомої статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Частиною другою статті 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до статті 55 МК України наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року, серед іншого, затверджено Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. В пункті 2.1 цих Правил у розділі заповнення графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено, що у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні цього спору суд враховує такі висновки Верховного Суду:

- «…органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів» (постанова від 18 грудня 2018 року у справі № 821/110/18);

- «… витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України […]. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації» (постанова від 17 липня 2019 року у справі № 809/872/17);

- «… у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом» (постанова від 05 лютого 2019 року у справі № 816/1199/15);

- «… у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів» (постанова від 05 березня 2019 року у справі № 815/143/174);

- «… в силу частини другої статті 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства» (постанова від 21 грудня 2018 року у справі № 815/1670/17). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що відсутність в рішеннях обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для їх скасування.

Здійснюючи оцінку аргументів сторін та досліджених письмових доказів щодо правомірності рішення про коригування митної вартості товарів в частині обґрунтування сумніву в заявленій декларантом митній вартості, суд виходить з наступного.

Системний аналіз наведених вище норм МК України дозволяє зробити такі висновки:

- основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)»;

- МК України визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 цього кодексу;

- митний орган має повноваження витребувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- МК України визначає чіткий перелік обставин, які зумовлюють виникнення обґрунтованого сумніву щодо визначеної декларантом митної вартості товару.

Отже, посадова особа митного органу для прийняття рішення про витребування в декларанта додаткових документів (з метою підтвердження заявленої митної вартості) зобов`язана встановити та чітко викласти обставини, які свідчать про:

- обґрунтованість сумніву щодо вказаної декларантом митної вартості;

- причини, що унеможливлюють перевірку заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів.

При цьому посадова особа повинна витребувати документи, що реально необхідні для перевірки «сумнівних» відомостей, а не вимагати в декларанта надання невичерпного переліку усіх можливих документів.

Основним способом реалізації повноважень митного органу в цій ситуації є процедура консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Поряд з цим єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов:

1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 МК України;

2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості;

3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору);

4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена у інвойсах (фактурах) № 14621/2021/FE від 31 січня 2022 року (5772,20 євро) та № 14646/2021/FE від 31 січня 2022 року (475,00 євро), разом 6247,20 євро.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивач надав митному органу разом з митною декларацією документи, визначені частиною другою статті 53 МК України, а саме: пакувальний лист (Packing list) № 14621/2021FE від 26 липня 2021 року; пакувальний лист (Packing list) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № 14621/2021FE від 31 січня 2022 року; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року; автотранспортну накладну (Road consignment note) № 980149 від 01 лютого 2022 року; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № 14621/2021FE від 31 січня 2022 року; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року; банківський платіжний документ, що стосується товару Swift № 27 від 01 лютого 2022 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 32 від 01 лютого 2022 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 01 від 01 лютого 2022 року; зовнішньо-економічний договір (контракт) № 1/2020 від 01 лютого 2020 року; договір про надання послуг митного брокера № 2 від 17 лютого 2020 року; договір (контракт) про перевезення № 23 від 23 липня 2021 року; копію митної декларації країни відправлення № 22PL301010Е0100723 від 04 лютого 2022 року.

Аналіз наведених вище документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені частиною 2 статті 53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору.

Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 Митного кодексу України не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Надаючи правову оцінку аргументам відповідача у цій частині, суд виходить з наступного.

Щодо висновку відповідача про те, що «відповідно до пункту 1.2 зовнішньоекономічного контракту № 202678 від 16 липня 2021 року поставка товару здійснюється відповідно до замовлення, проте замовлення до митного оформлення не подавалось» суд зазначає таке.

Насамперед суд відзначає, що контракт, на підставі якого позивач придбавав товар та який подавався до митного оформлення, має номер « 1/2020» та дату « 03 лютого 2020 року».

Відомості про подання позивачем до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту «№ 202678» від « 16 липня 2021 року» у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим згідно з пунктом 1.2 контракту № 1/2020 від 03 лютого 2020 року постачання товарів за цим Договором відбувається партіями, які формуються на підставі Замовлень Покупця. Остаточна кількість та асортимент кожної партії Товарів узгоджується сторонами в інвойсах. В інвойсі має бути вказано Ціну Товарів, їх назву, модель та кількість.

Таким чином, відповідно до пункту 1.2 контракту № 1/2020 від 03 лютого 2020 року основним підтвердженням асортименту та кількості товарів є інвойс, обов`язковими реквізитами якого є ціна товарів їх назва, модель та кількість.

Зазначеним вимогам інвойси (фактури) № 14621/2021/FE від 31 січня 2022 року та № 14646/2021/FE від 31 січня 2022 року відповідають.

У той же час відповідно до розділу 4 контракту № 1/2020 від 03 лютого 2020 року замовлення складається Покупцем у довільній формі з обов`язковим зазначенням асортименту та кількості Товару.

За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про те, що саме по собі замовлення не може бути підтвердженням фактурної ціни товару та його оплати. Перелік основних документів на підтвердження заявленої митної вартості декларованого товару і обраного методу її визначення, передбачений частиною другою статті 53 МК України, яка не містить обов`язку подання замовлення на товар.

Щодо висновку відповідача про те, що «відповідно до пункту 2.2 зовнішньоекономічного контракту № 202678 від 16 липня 2021 року «ціна договору складається з вартості продукції, включаючи вартість тари, упаковки, маркування та встановлюється в євро за 1 кг відповідно до проформи», проте у фактурі та в інших товаросупровідних документах, зокрема, комерційному інвойсі № 1/2020 від 03 лютого 2020 року відсутні дані щодо складових вартості товару. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України» суд зазначає таке.

Суд повторює, що контракт, на підставі якого позивач придбавав товар та який подавався до митного оформлення, має номер « 1/2020» та дату « 03 лютого 2020 року».

Відомості про подання позивачем до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту «№ 202678» від « 16 липня 2021 року» у матеріалах справи відсутні.

Також у матеріалах справи відсутній комерційний інвойс № 1/2020 від 03 лютого 2020 року, на який покликається відповідач в оскаржуваному рішенні, натомість наявні інвойси (фактури) № 14621/2021/FE від 31 січня 2022 року та № 14646/2021/FE від 31 січня 2022 року. Саме вказані інвойси (фактури) згідно картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2022/000211 позивач подавав до митного оформлення товарів.

Разом з тим відповідно до пункту 2.2 контракту № 1/2020 від 03 лютого 2020 року ціна Товару вказується у проформах інвойсів, в інвойсах і включає в себе усі видатки та витрати, що виникли до видачі Товару, включаючи упаковку, маркування та завантаження у транспортний засіб Покупця.

Таким чином, процитований в оскаржуваному рішенні текст пункту 2.2 Контракту не відповідає дійсному його змісту.

Сторони контракту № 1/2020 від 03 лютого 2020 року обумовили, що ціна Товару включає в себе усі видатки та витрати, що виникли до видачі Товару, включаючи упаковку, маркування та завантаження у транспортний засіб Покупця та вказується, зокрема, у інвойсах. У наданих до митного оформлення інвойсах (фактурах) № 14621/2021/FE від 31 січня 2022 року та № 14646/2021/FE від 31 січня 2022 року ціна Товару вказана.

З огляду на це суд погоджується з твердженням позивача про те, що вартість послуг по обробці товару на складі Покупця (пакування, маркування, навантаження на поданий покупцем транспортний засіб) включені до ціни Товару, тобто, такі витрати покладені на Продавця, а тому висновок митного органу про те, що відомості щодо складових митної вартості Товару не підтверджені документально та не піддаються перевірці є безпідставним.

Щодо висновку відповідача про те, що «відповідно до пункту 3.2 зовнішньоекономічного контракту № 202678 від 16 липня 2021 року здійснюється попередня оплата за товар згідно інвойсу. Сума інвойсів та сума платіжки різна» суд зазначає таке.

Знову ж таки суд звертає увагу на те, що відомості про подання позивачем до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту «№ 202678» від « 16 липня 2021 року» у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим відповідно до пункту 3.2 контракту № 1/2020 від 03 лютого 2020 року оплата Товару Покупцем здійснюється шляхом 100% передоплати перед отриманням Товару (пункт 3.2 Контракту).

Згідно платіжного доручення № 27 від 01 лютого 2022 року позивач здійснив передоплату за Товар у сумі 6000,00 євро.

Загальна сума вартості Товару згідно інвойсів (фактур) № 14621/2021/FE від 31 січня 2022 року та № 14646/2021/FE від 31 січня 2022 року становить 6247,20 євро.

Однак в оскаржуваному рішенні митний орган не навів аргументів того, що ця різниця має вплив на правильність визначення митної вартості декларованого Товару.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що після виконання процесів обробки Товару на складі Продавця (пакування, навантаження) може мати місце різниця між замовленим асортиментом/кількістю товару та фактично запакованим і завантаженим асортиментом/кількістю. Проте така технологічна розбіжність не має жодного впливу на правильність визначення митної вартості Товару за ціною договору.

Більше того, як видно зі змісту контракту № 1/2020 від 03 лютого 2020 року такий є договором з періодичними поставками. В силу тривалого характеру договірних відносин між сторонами контракту виникла дебіторська/кредиторська заборгованість, що підтверджується наявними у матеріалах справи підтвердженнями залишків грошових коштів.

Щодо висновку відповідача про те, що «відповідно до вимог Закону України «Про приєднання до Конвенції про договір автомобільного перевезення вантажів» від 01 серпня 2006 року № 57-V та ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр. 3 СМR місце розвантаження вантажу зазначено Україна» суд зазначає таке.

Так, на підтвердження заявленої митної вартості Товару та обраного методу її визначення позивач відповідно до вимог частини 2 статті 53 МК України надав митному органу автомобільну товарно-транспортну накладну (CMR) А № 980149 від 01 лютого 2022 року, в якій місцем розвантаження вантажу зазначено Україна.

Суд відзначає, що відповідно до вимог пункту 5 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Отже, за змістом вказаної норми до складових митної вартості товару, які мають додаватися до ціни, включаються витрати на транспортування товару лише до пункту ввезення в Україну.

На підтвердження вказаних витрат позивач під час декларування Товару надав митному органу такі документи: рахунок на оплату № 32 від 01 лютого 2022 року; довідку № 01 від 01 лютого 2022 року про транспортні витрати.

Згідно з частиною 11 статті 58 МК України витрати на транспортування товару після його ввезення в Україну не включаються до митної вартості товару.

Таким чином, суд погоджується доводами позивача про те, що конкретне місце розвантаження товару в Україні не впливає на митну вартість товару, а відтак його незазначення у автомобільній товарно-транспортній накладні (CMR) А № 980149 від 01 лютого 2022 року не може бути підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості.

Суд наголошує, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані декларантом для митного оформлення документи, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В той же час відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач разом з митною декларацією подав не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, перелік яких визначений частиною другою статті 53 МК України, вніс до митної декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, чи ознаки підробки.

Суд уважає, що надання позивачем додаткових документів за сформованим відповідачем переліком повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів. Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів.

Однак з переліку витребуваних відповідачем документів неможливо встановити, недоліки яких з наданих декларантом документів не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути. Відтак спотвореним було отримання позивачем вичерпної інформації щодо додаткових документів, надання яких забезпечить митне оформлення товару за визначеною у митній декларації вартістю.

Крім того, варто також зауважити, що своїм повідомленням від 07 лютого 2022 року митний орган витребував у позивача навіть ті документи, які вже були подані ним до митного оформлення на підтвердження заявленої митної вартості декларованого товару (рахунок-фактуру (інвойс), банківські платіжні документи, транспорті (перевізні) документи).

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували товар, та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, водночас митний орган не довів наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом.

Аналіз вказаних підстав у сукупності з поданими декларантом документами, підтверджує те, що у митного органу не було підстав для витребування додаткових документів у декларанта для підтвердження заявленої митної вартості.

Таким чином, надані позивачем разом митною декларацією документи давали відповідачу підстави для винесення рішення щодо визнання заявленої митної вартості товару.

Оцінюючи рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суд враховує таке.

Письмове рішення митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів застосування резервного методу та визначення митної вартості імпортованих товарів №№ 1, 2 обґрунтовано митним органом посиланням на митні декларації № UA209140/2021/130638 від 20 грудня 2021 року відповідно до якої митна вартість товару № 1 становить 4,81 дол. США за кг та № UA100140/2022/700720 від 31 січня 2022 року відповідно до якої митна вартість товару № 2 становить 4,81 дол. США за кг. В наведених деклараціях митна вартість товару визначалась за 6 (резервним методом) При цьому відповідач не пояснив: чому як джерело інформації ним обрано саме ці митні декларації; чому не обрано митні декларації, у яких здійснювалося митне оформлення за ціною договору (зокрема, чи були оформлені митницями України інші митниці декларації з таким кодом товару згідно УКТЗЕД та описом товару).

Суд враховує, що відповідач має доступ до цінової бази усіх ввезених на митну територію України товарів та може відібрати за критерієм «код УКТЗЕД» всі митні оформлення за першим методом за певний період та проілюструвати діапазон оформленої митної вартості (від мінімальної до максимальної) ідентичних чи подібних товарів, вказавши обсяг поставок, країну походження тощо. Тому зазначення лише номеру та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, без будь-якого обґрунтування їх вибору, без пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару та свідчить про протиправність оскарженого рішення.

Таким чином суд констатує, що митний орган не навів жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань, а також детальної інформації про товари, які було використано як джерело інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари тощо.

Суд звертає увагу на те, що зазначення в рішенні про коригування митної вартості лише номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, прямо суперечать вищезазначеним положенням законодавства, що є самостійною підставою для його скасування.

Ураховуючи наведені вище мотиви, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, а відповідач не довів правомірності його в частині визначення митної вартості імпортованого товару, тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин справи та викладених правових положень, суд доходить висновку, що відповідачем не дотримано наведених приписів частини 2 статті 2 КАС України, а тому прийняте ним рішення від 09 лютого 2022 року № UA209000/2022/210074/2 про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини 1, пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини 1 статті 139 КАС України).

Суд встановив, що при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 108 від 02 червня 2022 року.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивача належить стягнути 992,40 грн сплаченого судового збору.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Львівської митниці (вул. Тадеуша Костюшка, 1, м. Львів, 79000) про визнання протиправним та скасування рішення задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці від 09 лютого 2022 року № UA209000/2022/210074/2 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 992,40 грн сплаченого судового збору відповідно до платіжного доручення № 108 від 02 червня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 12 вересня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.