Справа № 640/8861/22
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 року м. Київ №640/8861/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про виплачену заробітну плату з 16.10.1986 р. по 06.11.1986 р. від 10.06.1997 р. № 795/ТО, виданої АТЗТ «Київсоюзшляхпроект», викладену у листі від 03.06.2022 р. № 2600-0308- 8/60367;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () провести перерахунок, нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі довідки про виплачену заробітну плату з 16.10.1986 р. по 06.11.1986 р. від 10.06.1997 р. № 795/ТО, видану АТЗТ «Київсоюзшляхпроект» відповідно зі статтею 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з додаванням до суми заробітної плати, отриманої за роботу, пов`язану з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи премії в розмірі 400,00 крб., яка передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 згідно п. 6 постанови КМУ від 23.11.2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з часу звернення, з урахуванням раніше отриманих сум.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем подано до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва заяву з доданими документами з проханням перерахунку його пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №1210 від 23.11.2011, виходячи із заробітної плати, що отримана за роботу в зоні відчуження №795/ТО від 10 червня 1997 року, виданої АТзТ «Київсоюзшляхпроект», проте отримав відмову у перерахунку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позов, згідно якого проти задоволення позовних вимог останній заперечує повністю, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, так як діяв у межах, передбаченим чинним законодавством України.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій заперечив проти висновків, викладених у відзиві, та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в період з 16 жовтня 1986 року по 31 жовтня 1986 року та з 01 листопада 1986 року по 06 листопада 1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. В цей період працював в Київському філіалі ДП «Союзшляхпроект» на посаді геолога.

Відповідно до довідки ПАТ «Київсоюзшляхпроект» від 28 лютого 2019 року №20 останнє є правонаступником Київського філіалу ДП «Союзшляхпроект».

З 06 липня 2010 року позивачу призначена пенсія по інвалідності на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

АТзТ «Київсоюзшляхпроект» 07 вересня 2010 року видано Довідку №591/АУ про заробіток, що отриманий позивачем за роботу в зоні відчуження з 16 жовтня 1986 року по 31 жовтня 1986 року та з 01 листопада 1986 року по 06 листопада 1986 року.

Постановою Подільського районного суду м. Києві від 10 березня 2011 по справі №2-а-1074/11 Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва зобов`язано здійснити перерахунок та виплату з 26 січня 2011 року основну пенсію, як інваліду 2 групи, згідно з вимогами частини четвертої статті 12 «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, з 26 січня 2011 року по 01 січня 2012 року позивач отримував пенсію відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києві від 10 березня 2011 року.

Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва від 01 лютого 2012 року №74/Б-79 пенсія позивачу призначена в розмірі фактичних збитків згідно Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії відповідно до означеної вище постанови. А отже, Управлінням Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва при перерахунку пенсії відповідно до Постанови №1210 не взята до уваги довідка № 591/АУ, видана 07 вересня 2010 року АТзТ «Київсоюзшляхпроект».

23 травня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про проведення перерахунку призначеної пенсії на підставі довідки про заробітну плату АТзТ «Київсоюзшляхпроект» від 10 червня 1997 року №795/ТО.

Однак, Головне управління листом №2600-0308-8/60367 від 03 червня 2022 року відмовило у проведенні перерахунку пенсії, виходячи з того, що за матеріалами справи була проведена перевірка по факту наданих документів в АТзТ «Київсоюзшляхпроект» та складено акт від 15 вересня 2010 року. В ході перевірки виявлено, що табелі обліку робочого часу на момент перевірки були відсутні, тому підприємство надало протокол комісії по трудовим спорам (без дати), в якому кількість годин робочого часу в зоні відчуження встановлюється показами свідків. Протокол комісії по трудовим спорам не відповідав вимогам статті 223 Кодексу законів про працю України (печатки комісії по трудовим спорам на підприємстві не існувало). Донесені табелі обліку робочого часу за жовтень та листопад 1986 року не завірені печаткою підприємства. Тому позивачу призначено пенсію як інваліду 2 групи ЧАЕС без врахування заробітної плати. Враховуючи зазначене, позивачу відмовлено в перерахунку пенсії згідно заяви.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Відповідно до частини першої статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод та не виключає можливості законодавця при регулюванні питань соціального забезпечення встановлювати певні відмінності щодо обсягу такого забезпечення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави".

У Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(ІІ)/2019 міститься висновок, згідно з яким, аналіз положень, зокрема, статті 16 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту; за Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України від 28.02.1991 №796-ХІІ. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).

У відповідність до статті 54 Закону № 796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тисяч карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальний розмір пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами КМУ з відповідних питань.

Так, Постановою №1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 1 Порядку № 1210 встановлено, що вказаний порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку із втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 Закону №796-ХИ. Пенсії за бажанням осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної цією особою за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках. Ця норма кореспондується з нормою, викладеною в статті 54 Закону М796-ХІІ.

При цьому, згідно п.п.4 п. З даного Порядку № 1210, у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної -лати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» зазначено, що листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф «секретно» з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 року № 2488-рс.

Також, розсекречуються прийняті до виконання Постанови Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року № 168-5, від 10 червня 1986 року № 207-7, Розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року № 530- рс, від 16 грудня 1986 року № 694-рс, від 6 січня 1988 року № 12-рс та Листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: № 4с від 9 травня 1986 року, № 58с від 11 червня 1986 року, № 132с від 16 вересня 1986 року, № 179с від 25 грудня 1986 року, № 8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 05 жовтня 1986 року № 665-195 передбачала встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Крім того, оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207- 7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4- кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Згідно з Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 - у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Відповідно до пункту 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» встановлено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (Постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) було дозволено підприємствам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою у подвійному розмірі.

Згідно з Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про правонаступництво України» закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, крім перерахованих вище, іншими нормативними актами не передбачені, отже, вони є діючими на цей час.

Постановою правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1). Вказаний Порядок містить перелік документів необхідних для призначення/перерахунку пенсій.

Згідно з пунктом 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, станови, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 358/1179/17 та від 20 березня 2018 року у справі № 539/2350/17.

Частиною четвертою статті 15 Закону № 796-ХІІ встановлено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Також відповідно до підпункту 5 пункту 2.1. Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

10 червня 1997 року АТзТ ««Київсоюзшляхпроект» видано позивачу довідку за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, яку позивачем було надано відповідачу. Довідка містить всі необхідні реквізити, має печатку, штамп, підписи.

Відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.1992 р. № 09-3751 вирішення грошових вимог осіб, які в 1986 - 1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і зоні відчуження і їм не була нарахована підвищена заробітна плата за основним місцем роботи відповідно до встановлених розмірів, повинно проводитись відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином, роботодавець в разі якщо заробітна плата працівнику була зазначена та виплачена невірно повинен видати довідку не про фактично отриману заробітну плату, а зобов`язаний провести перерахунок заробітної плати та видати довідку про фактично зароблену заробітну плату.

Починаючи з 15 березня 1996 року листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 №01-3/244-013-2 запроваджено форму довідки про заробіток, наведену в додатку до даного листа, яку необхідно подавати для призначення пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 1 листа Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 № 01-3/244-013-2 рекомендовано при розгляді документів для призначення пенсій звертати особливу увагу, зокрема на те, щоб довідка про заробіток за роботу в зоні відчуження повинна бути заповнена по всіх реквізитах, мати штамп і печатку підприємства (організації), дату видачі довідки. На зворотному боці довідки бухгалтеру потрібно описати розрахунки сум зарплатних виплат, які вказано на лицьовій стороні. Ці розрахунки завіряються підписом бухгалтера та печаткою підприємства.

Довідку №795/ТО від 10 червня 1997 року про заробіток, що отриманий позивачем за роботу в зоні відчуження з 16 жовтня1986 року по 31 жовтня 1986 року та з 01 листопада 1986 року по 06 листопада 1986 року видано АТзТ «Київсоюзшляхпроект».

Дана довідка не відповідає означеним вище вимогам листа Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 № 01-3/244-013-2, а саме не містить розрахунки сум зарплатних виплат на зворотній стороні.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з тих підстав, що довідка, на підставі якої позивач просить здійснити перерахунок пенсії, не відповідає вимогам листа Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 № 01-3/244-013-2.

Більше того, суд зауважує, що позивачем отримано довідку відповідної форми, а саме №591/АУ від 07 вересня 2010 року, а рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2022 року зобов`язано відповідача провести перерахунок пенсії з урахуванням зазначеної довідки.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко