Справа № 460/10739/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/10739/21 пров. № А/857/7354/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Кушнерика М.П.,

суддів Курилець А.Р., Гінда О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року, прийняте суддею Нор У.М. в м. Рівне, у справі № 460/10739/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення невиплаченої винагороди,-

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати протиправною бездіяльністю відповідача та стягнути на користь головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гаврилюк О.Я. невиплачену винагороду у розмірі 27154,50 грн, стягнути з відповідача на користь головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Матвійчук І.О. невиплачену винагороду у розмірі 27154,50 грн., стягнути з відповідача на користь старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Адамчо В.С. невиплачену винагороду у розмірі 20926,90 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі вказують, що 17.07.2020 відповідачем був винесений наказ № 5 про виплату винагороди працівникам органів державної служби, в тому числі: ОСОБА_1 в сумі 27727,33грн.; ОСОБА_2 в сумі 27727,33грн.; ОСОБА_3 в сумі 42091,00 грн. Однак, всупереч вказаному вище наказу позивачам була виплачена винагорода в значно менших розмірах, а саме: ОСОБА_1 в сумі 572,83 грн; ОСОБА_2 в сумі 572,83 грн; ОСОБА_3 в сумі 21164,10 грн. Позивачі звернулися до відповідача із заявою про вжиття заходів щодо виплати спірної винагороди в повному обсязі, за наслідками розгляду якої їм було повідомлено, що виплата винагороди в меншому розмірі була зумовлена застосуванням обмежень, встановлених Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX, з урахуванням роз`яснень Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.04.2020 № 3502-06/26135-01 щодо окремих норм Закону.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо виплати винагороди головним державним виконавцям Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , старшому державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Адамчо Володимиру Святославовичу в належному (повному) розмірі.

Стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гаврилюк Олени Яківни невиплачену винагороду в розмірі 27154,50грн.

Стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Матвійчук Ірини Олександрівни невиплачену винагороду в розмірі 27154,50грн.

Стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Адамчо Володимира Святославовича невиплачену винагороду в розмірі 20534,78грн.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає те, що передбачені Законом № 553-ІХ обмеження у виплаті заробітної плати, грошового забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ, застосовувалися до всієї заробітної плати, пропорційно до кількості відпрацьованих у місцях робочих днів/годин, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунком тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат).

Представник позивачів подав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального права та процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_2 обіймає посаду головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_3 обіймає посаду старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

В червні 2020 року державними виконавцями Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в тому числі позивачами, були погоджені у начальника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та скеровані на адресу заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), заяви про виплату винагороди, а саме: від 16.06.2020 № 107629, від 22.06.2020 №№ 112529, 112533, 112535.

17.07.2020 в.о. начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесений наказ № 5 «Про виплату винагороди працівникам органів державної виконавчої служби».

Згідно вище вказаного наказу позивачам належна до виплати позивачам винагорода у розмірі: ОСОБА_1 27727,33 грн., ОСОБА_2 27727,33 грн., ОСОБА_3 42091 грн.

За липень 2020 року позивачам були нараховані та виплачені наступні суми заробітної плати: ОСОБА_1 - 14614,78 грн, яка складалася з посадового окладу - 230,43 грн, надбавки за ранг - 17,39 грн, надбавки за вислугу років - 110,61 грн, надбавки за інтенсивність праці - 115,22 грн, премії 1007 грн, відпускних - 12561,30 грн, винагороди працівникам органів ДВС (згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 № 5) - 27727,33 грн, обмеження заробітної плати відповідно вимог частини першої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - 27154,50 грн.

У липні 2020 року ОСОБА_1 відпрацювала 1 робочий день (01.07.2020), так як перебувала у щорічній відпустці з 02.07.2020 по 31.07.2020.

Нарахована ОСОБА_1 заробітна плата за липень 2020 року була обмежена максимальним розміром за 1 відпрацьований робочий день (47230 грн / 23 робочі дні за графіком роботи управління х 1 роб. день=2053,48 грн.), у зв`язку з чим нараховану заробітну плату понад встановлений максимальний розмір було обмежено у сумі 27154,50 грн (230,43 грн + 17,39 грн + 110,61 грн + 115,22 грн + 1007 грн + 27727,33 грн - 27154,50 грн = 2053,48 грн.).

ОСОБА_2 - 14856,88 грн, яка складалася з посадового окладу - 230,43грн, надбавки за ранг - 17,39 грн, надбавки за вислугу років - 110,61 грн, надбавки за інтенсивність праці - 115,22 грн, премії 1007 грн, відпускних - 12803,40 грн, винагороди працівникам органів ДВС (згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 № 5) - 27727,33 грн, обмеження заробітної плати відповідно вимог частини першої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - 27154,50 грн.

У липні 2020 року ОСОБА_2 відпрацювала 1 робочий день (01.07.2020), так як перебувала у щорічній відпустці з 02.07.2020 по 31.07.2020.

Нарахована ОСОБА_2 заробітна плата за липень 2020 року була обмежена максимальним розміром за 1 відпрацьований робочий день (47230 грн / 23 робочі дні за графіком роботи управління х 1 роб. день = 2053,48 грн), у зв`язку з чим нараховану заробітну плату понад встановлений максимальний розмір було обмежено в сумі 27154,50 грн (230,43 грн + 17,39 грн + 110,61 грн + 115,22 грн + 1007 грн + 27727,33 грн - 27154,50 грн = 2053,48 грн).

ОСОБА_3 - 29984,24 грн., яка складалася з посадового окладу - 2390,87 грн, надбавки за ранг - 226,09 грн, надбавки за вислугу років - 573,81 грн, надбавки за інтенсивність праці - 1195,43 грн, премії 846 грн, відпускних за період з 20.07.2020 по 30.07.2020 - 3587,04 грн, відпускних за 31.07.2020 - 298,92 грн, винагороди працівникам органів ДВС (згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 № 5) - 42091грн, обмеження заробітної плати відповідно вимог частини першої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - 20926,90 грн.

У липні 2020 року ОСОБА_3 відпрацював 13 робочих днів (01.07.2020-19.07.2020), так як перебував у щорічній відпустці з 20.07.2020 по 30.07.2020 та у додатковій оплачуваній відпустці за вислугу років з 31.07.2020.

Нарахована ОСОБА_3 заробітна плата за липень 2020 року була обмежена максимальним розміром за 13 відпрацьованих робочих днів (47230 грн / 23 робочі дні за графіком роботи управління х 13 роб. днів = 26695,22 грн), у зв`язку з чим нараховану заробітну плату понад встановлений максимальний розмір було обмежено у сумі 20926,90 грн (2390,87 грн + 226,09 грн + 573,81 грн + 1195,43 грн + 846 грн + 298,92 грн + 42091 грн - 20926,90 грн = 26695,22 грн).

Отже, з передбачених наказом від 17.07.2020 № 5 «Про виплату винагороди працівникам органів державної виконавчої служби» ОСОБА_1 з нарахованої суми у розмірі 27727,33 грн. виплачено 572,83 грн., ОСОБА_2 з нарахованої винагороди у розмірі 27727,33 виплачено 572,83 грн., ОСОБА_3 з нарахованої винагороди у розмірі 42091,00 грн. виплачено 21164,10 грн.

03.12.2020 на адресу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) направлено колективне звернення з проханням вжити заходів для виплати заборгованості по винагороді.

Листом від 31.12.2020 за № Ко-748/10-09 відповідач повідомив позивачам про неможливість виплати залишку невиплаченої винагороди відповідно до наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 № 5 «Про виплату винагороди працівникам органів державної виконавчої служби», оскільки до неї застосовані обмеження, встановлені Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX, з урахуванням роз`яснень Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.04.2020 № 3502-06/26135-01 щодо окремих норм Закону.

Частково задовольняючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що заробітна плата позивачів не перевищує 10 розмірів прожиткових мінімумів заробітної плати, та у відповідача не було підстав для її обмеження.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі Закон 1403-VIII) державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями (ч.1 ст.8 Закону № 1403-VIII).

Статтею 13 Закону № 1403-VIII встановлено, що заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством. Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2, 3 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643, передбачено виплату державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, винагороди у встановлених розмірах в разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів, забезпечення фактичного виконання виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі.

Відповідно до пунктів 17, 18 зазначеного Порядку винагорода виплачується одночасно з виплатою заробітної плати. Виплата винагороди здійснюється в межах і за рахунок відповідних надходжень до соціального фонду державного бюджету на підставі кошторисів та планів асигнувань спеціального фонду на відповідний рік.

За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Отже, винагорода державного виконавця входить до додаткової заробітної плати, виплата якої здійснюється одночасно з виплатою основної заробітної плати.

18.04.2020 року набрав чинності Закон України від 13.04.2020 № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон № 553-IX), яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 наступного змісту: «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому, у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі, в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до частини другої цієї статті)».

Не враховуються у максимальному розмірі заробітної плати суми: допомоги по тимчасовій непрацездатності; допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки (грошової допомоги державним службовцям відповідно до статті 57 Закону України «Про державну службу»); матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; оплати щорічної відпустки. Також не враховуються компенсаційні виплати при звільнені, вихідна допомога.

Розміри допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки визначаються згідно з чинним законодавством без урахування зазначеного обмеження.

Враховуються у максимальному розмірі заробітної плати: оплата часу відпусток, що не належать до щорічних; оплата часу службових відряджень; сума індексації заробітної плати; доплати за додатковий обсяг роботи (за суміщення професій (посад), виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, розширення зони обслуговування та збільшення обсягу виконуваних робіт); інші компенсаційні та стимулюючі виплати (надбавки, доплати, премія).

Таким чином, відповідно до статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в редакції Закону № 553-IX нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ обмежувалися максимальним розміром 47230 гривень на місяць, в тому числі і позивача.

При цьому, оскільки винагорода державного виконавця входить до складу заробітної плати, тому її розмір враховувався у максимальному розмірі заробітної плати.

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України від 14.11.2019 № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами.

Даним Рішенням установлено, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 18.04.2020 по 28.08.2020 включно були дійсні обмеження, передбачені статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (із змінами, внесеними Законом № 553-ІХ).

У зв`язку з вище наведеним колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо правомірності нарахування і виплати заробітної плати за липень 2020 року із застосуванням обмежень, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в редакції Закону № 553-ІХ не встановлено денного обмеження заробітної плати, при цьому обмеження стосувалось нарахування, а не виплати заробітної плати.

Судом зазначено, що нарахування заробітної плати здійснюється відповідно до кількості відпрацьованих днів, а її виплата проводиться із відрахуванням обов`язкових платежів (податків, зборів, аліментів тощо).

Відтак, оскільки в липні 2020 року ОСОБА_1 відпрацювала 1 робочий день, ОСОБА_2 відпрацювала 1 робочий день, ОСОБА_3 відпрацював 13 робочих днів, тому нарахування заробітної плати позивачам за вказаний період повинно проводитись саме за робочі дні із застосуванням обмеження при нарахуванні заробітної плати, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в редакції Закону № 553-ІХ.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неправомірність проведених позивачам нарахувань заробітної плати за липень 2020 року.

Колегія суддів зазначає, що виплата винагороди здійснюється одночасно із виплатою заробітної плати, а тому, оскільки наказ управління про виплату винагороди працівникам органів державної виконавчої служби прийнятий 17.07.2020, тому винагорода виплачувалась одночасно із заробітною платою липня 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

За пунктами 3, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З врахуванням усіх наведених вище обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задоволити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року у справі № 460/10739/21, скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець