Справа № 300/2124/22
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2022 р. справа № 300/2124/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шевченко Наталія Павлівна, до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним, скасування рішення від 25.01.2022 про відмову призначити пенсію за віком на пільгових умовах, зобов`язання зарахувати стаж роботи слюсарем-ремонтником, газорізальником за списком №1 у ВАТ "Калушхімремонт" в цехах з особливо шкідливими умовами праці на ВАТ "Оріана", тривалістю 5 років 1 місяць і 1 день, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 з 05.11.2021, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Шевченко Наталія Павлівна (надалі по тексту також - представник позивача), звернувся в суд до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач 1, Головне управління ПФУ в області, орган пенсійного фонду), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі по тексту також - відповідач 2) про визнання протиправним, скасування рішення від 25.01.2022 за №13 про відмову призначити пенсію за віком на пільгових умовах (надалі по тексту також - оскаржуване рішення), зобов`язання зарахувати стаж роботи слюсарем-ремонтником, газорізальником за списком №1 у ВАТ "Калушхімремонт" в цехах з особливо шкідливими умовами праці на ВАТ "Оріана", тривалістю 5 років 1 місяць і 1 день, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 з 05.11.2021.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем 2 протиправно і необґрунтовано прийнято рішення від 25.01.2022 за №13, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні і виплаті пенсії на пільгових умовах за списком №1 з підстав відсутності у позивача необхідного пільгового стажу роботи, передбаченого статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із не зарахуванням (виключенням) із пільгового стажу періоду роботи з 09.02.1988 по 20.02.2002 у ВАТ "Калушхімремонт". За доводами позивача, пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Водночас працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Отже, для чоловіків, які відпрацювали понад 5 років в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці, пенсійний вік згідно пункту "а" статті 13 "Про пенсійне забезпечення" і пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 55 років. Таким чином, згідно тверджень представника позивача, наявність у позивача стажу роботи за списком №1 тривалістю 5 років 1 місяць 1 день, надають ОСОБА_1 право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №1 при досягненні 55-ти річного віку, так як сукупно пільговий стаж роботи позивача становить більше необхідних 5 років. Позивач вважає неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до пільгового стажу за списком №1 періоду роботи слюсарем-ремонтником, газорізальником у ВАТ "Калушхімремонт" в цехах з особливо шкідливими умовами праці на ВАТ "Оріана" тривалістю 5 років 1 місяць і 1 день, оскільки весь стаж роботи на підприємстві підтверджується відповідними записами у трудовій книжці з посиланням на дату та номер наказів про прийняття і звільнення, а також із зазначенням про зайнятість повний робочий день в особливо шкідливих умовах. При цьому, подання уточнюючих довідок необхідне тільки у разі відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Також позивач переконаний, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці його роботодавцем чи його адміністрацією. Як наслідок непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для незарахування відповідного періоду до страхового стажу і відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. З наведених підстав ОСОБА_1 просив позов задовольнити повністю та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 з 05.11.2021.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.05.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Одночасно судом витребувано у відповідача письмові пояснення і докази, необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.21-22).

На виконання вищевказаної ухвали суду від 30.05.2022 представник відповідача 1 подав суду 17.06.2022, через канцелярію, витребувані докази (а.с.42-74).

Відповідач 1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який 16.06.2022 зареєстрований в суді (а.с.34-38).

Відповідач 1 не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини.

Зокрема зазначено, що пенсійне забезпечення громадян, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 здійснюється відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також - Закон №1058-IV). Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з поданими позивачем документами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №1, його загальний страховий стаж становить 31 рік 3 місяці 29 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи позивача, згідно із записами трудової книжки, яка долучена позивачем до матеріалів справи. Щодо спірного пільгового стажу позивача, відповідач вказує на відсутність підстав для його зарахування оскільки не подано підтверджуючих документів про пільговий характер роботи, а саме уточнюючі довідки, накази про проведення атестації робочих місць. А саме, довідка №645 від 28.05.2003, яка представлена позивачем при зверненні до відповідача, видана ліквідатором ВАТ "Калушхімремонт" довільної форми. З урахуванням викладеного та беручи до уваги обставину документального не підтвердження спеціального трудового стажу роботи, відповідач вказує на відсутність у спірному випадку підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, що і слугувало підставою для прийняття органом пенсійного забезпечення оскаржуваного рішення №13 від 25.01.2022 про відмову у призначенні пенсії. Також відповідач 1 звернув увагу на пропущення позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 12.09.2022 подало в суд додаткові докази (а.с.76-81)

Відповідач 2, отримавши 15.06.2022 ухвалу про відкриття провадження у справі (повідомлення про вручення поштового відправлення 76 3), не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву (а.с.75).

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 6 статті 162 КАС України).

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви і відзиву на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Згідно записів №№6-10 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1985 ОСОБА_1 з 09.02.1988 на підставі наказу №10/к від 08.02.1988 прийнятий у трест "Калушхімремонт" Ремонтно-будівельно-монтажне управління №7 слюсарем-ремонтником по третьому розряду (зворотній бік а.с.65).

01.06.1994 позивач переведений на дільницю №15 слюсарем-ремонтником п`ятого розряду, про що вчинено запис №11 у трудовій книжці (зворотній бік а.с.65).

З 06.05.1996 ОСОБА_1 присвоєна суміжна професія ізолювальник на термоізоляції четвертого розряду, а з 07.08.1997 присвоєна суміжна професія - газорізальник п`ятого розряду (запис №№12, 13).

Згідно записів №14 і №15 трудової книжки позивача, останні переведений газорізальником п`ятого розряду, а 20.02.2002 ОСОБА_1 звільнений із роботи у ВАТ "Калушхімремонт", за власним бажанням (зворотній бік а.с.65, а.с.66).

Після досягнення 55-річного віку позивач 18.01.2022 звернуся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.78-79).

При зверненні до відповідача 1 позивач, поряд з іншим, подав Архівну довідку №01.7-01/1401, видану 01.11.2021 Архівним відділом Калуської міської ради (а.с.67), у відповідності до якої : "В документах архівного фонду Ремонтно-будівельно-монтажного управління №4 м. Калуша тресту "Калушхімремонт", відкритого акціонерного товариства "Калушхімремонт", в наказах з особового складу працівників є відомості:

ОСОБА_1 був прийнятий слюсарем-ремонтником 3 розряду дільниці №5 Ремонтно-будівельно-монтажного управління №4 м. Калуша тресту "Калушхімремонт", з 09.02.1998 (наказ від 08.02.1988 за №11-К);

з 02.01.1991 був переведений в новостворене управління №7 тресту "Калушхімремонт" в складі дільниці управління №4 слюсарем-ремонтником 4 розряду (наказ від 02.01.1991 за №1);

ОСОБА_1 був прийнятий по переводу з Ремонтно-будівельно-монтажного управління №4 тресту "Калушхімремонт" на дільницю №1 слюсарем-ремонтником 4 розряду (наказ від 02.01.1991 за №1);

з 01.06.1994 у зв`язку із ліквідацією Ремонтно-будівельно-монтажного управління №7 тресту "Калушхімремонт" був переведений на дільницю №15 слюсарем-ремонтником 5 розряду (наказ від 01.06.1994 за №36-К);

з 06.05.1996 було присвоєно суміжну професію ізолювальника на термоізоляції 4 розряду (наказ від 06.05.1996 за №20-К);

з 07.08.1997 було присвоєно суміжну професію газорізальника 5 розряду (наказ від 06.08.1997 за №42-К);

з 02.03.1998 був переведений газорізальником 5 розряду (наказ від 02.03.1998 за №8-К);

з 20.02.2022 ОСОБА_1 газорізальник 5 розряду дільниці №3 ВАТ "Калушхімремонт" звільнений відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України (наказ від 20.02.2022 за №4-К)".

Позивач також представив відповідачам архівну довідку №01.7-01/1400 від 13.10.2021 (а.с.68). У вказаній довідці відображено інформацію про найменування/перенаймування структурних підрозділів в складі підприємства, в яких за період з 09.02.1988 по 20.02.2002 позивач займав відповідні посади, зокрема, Ремонтно-будівельно-монтажне управління №4 і №7 тресту "Калушхімремонт", їх перетворення на державний Ремонтно-будівельно-монтажний трест "Калушхімремонт", а надалі на ВАТ "Калушхімремонт". Поряд з цим, довідка містить інформацію про те, що "ухвалою господарського суду Івано-Франківської області порушено справу про банкрутство ВАТ "Калушхімремонт" і 13.02.2003 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 25.01.2022 за №13, прийнятого за на слідками розгляду заяви позивача в порядку екстериторіальності, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за списком №1 з підстав відсутності у позивача необхідного пільгового стажу роботи (а.с.55).

Як слідує із змісту оскаржуваного рішення до загального страхового стажу позивача враховано всі періоди роботи, згідно із записами трудової книжки. До пільгового стажу не враховано періоди роботи з 09.02.1988 по 20.02.2002 у ВАТ "Калушхімремонт", згідно довідки архівної установи від 01.11.2021 за №01.7-01/1401, оскільки "відсутня інформація щодо стану підприємства на сьогоднішній день (ліквідовано/не ліквідовано)". Додатковою мотивацією визначено "В разі ліквідації підприємства питання зарахування до пільгового стажу періодів роботи розглядаються Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, Головному управлінні Пенсійного фонду України за місцем проживання, при поданні відповідної заяви" (а.с.18).

В даному випадку відповідач 2 вказав про наявність у позивача, на момент звернення із заявою про призначення пенсії, страхового стажу 31 рік 3 місяці 29 днів та відсутність пільгового стажу.

У відзиві на позов відповідач 1 також зазначив, що довідка №645 від 28.05.2003, надана позивачем при зверненні до органу пенсійного фонду, видана ліквідатором ВАТ "Калушхімремонт" довільної форми (зворотній бік а.с.35). В даному випадку, при встановлені обставин у справі, суд звертає уваги, що оскаржуване рішення не містить такої мотивації його прийняття.

Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області щодо відмови у зарахуванні періодів роботи до спеціального стажу та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права, ставлячи вимогу про зобов`язання зарахувати стаж роботи слюсарем-ремонтником, газорізальником за списком №1 у ВАТ "Калушхімремонт" в цехах з особливо шкідливими умовами праці на ВАТ "Оріана", тривалістю 5 років 1 місяць і 1 день, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 з 05.11.2021.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу за правилами пункту 20 Порядку №637 приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також - Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

Як встановлено судом, у позивача є в наявності трудова книжка серії НОМЕР_1 від 01.08.1985, яка надана останнім відповідачам при зверненні із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах (а.с.65-66).

Вказана трудова книжка містить записи про роботу ОСОБА_1 у тресті "Калушхімремонт" Ремонтно-будівельно-монтажне управління №7 слюсарем-ремонтником з 09.02.1988 по 02.03.1998, та у ВАТ "Калушхімремонт" газорізальником з 02.03.1998 по 20.02.2002.

Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаних підприємств та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості і достовірності.

Оскаржуване рішення вказує на єдину підставу для відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, зокрема, відсутність у ОСОБА_1 документально підтвердженого стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1. Як мотивацію визначено - "відсутня інформація щодо стану підприємства на сьогоднішній день (ліквідовано/не ліквідовано)".

Водночас, виходячи із змісту такого рішення, відповідач підтвердив наявність у ОСОБА_1 страхового стажу 31 рік 3 місяці 29 днів, а саме, відповідач врахував всі періоди роботи згідно записів трудової книжки позивача (а.с.55).

Також, у відзиві на позов представник відповідача 1, обґрунтовуючи правомірність дій органу пенсійного фонду, який діяв за принципом екстериторіальності (відповідачі 2, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області), щодо відмови у призначенні позивачу пенсії та неврахуванні до пільгового стажу період роботи з 09.02.1988 по 20.02.2002, вказав на неподання позивачем уточнюючих довідок про пільговий характер роботи. А саме, довідка №645 від 28.05.2003, яка надана позивачем при зверненні до відповідача, видана ліквідатором ВАТ "Калушхімремонт" довільної форми.

В контексті аргументів відповідачів щодо відсутності підстав для врахування до пільгового стажу позивача по списку №1 коментованих періодів роботи, що, поряд з іншим, слугувало причиною для прийняття органом пенсійного фонду рішення від 25.01.2022 за №13, суд зважає на наступні мотиви.

Частиною 1 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Так, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Аналогічні положення закріплено в статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII.

Таким чином, в силу приписів пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення 50 років для чоловіків і при стажі роботи у період звернення з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року не менше 23 років 6 місяців у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в коментованій вище редакції) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020.

У спірних правовідносинах слід враховувати, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (стаття 152 Конституції України).

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 регламентовано, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: … а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам...".

При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону №1788-XII до внесення змін Законом №213-VIII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону №1788-XII до внесення змін Законом №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

У Законі №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Відтак, статтею 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

За висновками пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Вказаними положеннями Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.

Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII. Відтак, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

З урахуванням вказаного, стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що:

- по перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника;

- по друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування;

- по третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Вирішуючи даний спір, суд враховує правові висновки, сформовані у рішенні Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №360/3611/20 (зразкова справа), з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021.

Поряд з цим, у цій справі не є спірним загальний страховий стаж позивача, оскільки такий стаж згідно оскаржуваного рішення становить 31 рік 3 місяці 29 днів, що є достатнім з урахуванням умов призначення пільгової пенсії за списком №1, визначених як Законом №1058-ІV, так і нормами Закону №1788-ХІІ, в тому числі з урахуванням Рішення №1-р/2020.

Як уже з`ясовано судом, відповідачі вказують на відсутність у позивача пільгового стажу роботи по списку №1, у зв`язку з неподанням останнім нової уточнюючої довідки про пільговий стаж роботи у тресті "Калушхімремонт" Ремонтно-будівельно-монтажне управління №7 і у ВАТ "Калушхімремонт", а також відсутність інформації щодо стану підприємства (ліквідовано/не ліквідовано).

Досліджуючи такі доводи і аргументи відповідачів з даного приводу суд вказує на наступне.

Насамперед, слід відмітити, що 21.08.1992 вступив в дію Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 за №442 (надалі по тексту також - Порядок №442).

Даним Порядком встановлено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за Списками №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, які можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (надалі по тексту також - Мінпраці України) від 01.09.1992 за №41 (надалі по тексту також - Методичні рекомендації).

Зміст зазначених нормативних актів свідчить, що основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць за приписами Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Пунктами 8, 9 Порядку №442 передбачено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці України разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за №383 (надалі по тексту також - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, які чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Необхідно зазначити, що на спірний період роботи ОСОБА_1 , чинними були Списки виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 за №1173 (надалі по тексту також - Постанова №1173), Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 за №10 (надалі по тексту також - Постанова №10) і Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162 (надалі по тексту також - Постанова №162).

Згідно розділу VIII "Химическое производство" (зміст на російській мові) Постанови №1173, розділу VIII "Химическое производство" (зміст на російській мові) (код 1080А010) Постанови №10 і розділу VIII "Хімічне виробництво (код 1080А010) Постанови №162 посада "слюсаря-ремонтника" і посада "газорізальника" віднесена до списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Так, у пункті 4.2 коментованого Порядку №383 йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

У відповідності до пунктів 4.3, 4.4, 4.5 Порядку №383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Таким чином, з 21.08.1992 підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є передусім наявність професії і виробництва у відповідних Списках та підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць, проведення якої передбачено вищевказаним Порядком №442, за умови зайнятості працівника на вищеназваних роботах не менш як 80% робочого часу, встановленого для відповідного виробництва. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.

Разом з цим Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 за №442, яким передбачено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених відповідною постановою Кабінету Міністрів України, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Абзацом 2 пункту 4 вказаного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Особа, яка працює на посаді, віднесеній до списків №№1, 2, робоче місце по якій підлягає атестації відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Велика Палата Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-XII.

Таким чином, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Попри вказане, позивачем на підтвердження обставини проведення атестації робочих місць у ВАТ "Калушхімремонт", долучено до матеріалів справи накази про результати атестації робочих місць №42 від 29.07.1997 із відомостями про найменування професій/посад, які обіймав/виконував позивач ("слюсар-ремонтник", "газорізальник") та прізвища, ім`я і по батькові останнього (а.с.71-73).

Як уже зазначалось судом вище по тексту рішення, згідно пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Видача уточнюючої довідки передбачена чинним законодавством України і має на меті забезпечення права особи на отримання пенсії, оскільки відомості, які в ній зазначаються, стосуються конкретної особи щодо періоду її роботи і умов праці, у зв`язку з чим при її видачі юридичні особи, установи, організації керуються виключно тими відомостями, які містяться в первинних документах. Тобто, уточнююча довідка є офіційним документом, форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України №637, і роботодавець за правильність відомостей зазначених у ній несе відповідальність, у зв`язку з чим підприємство не може на власний розсуд відкликати або скасовувати видану довідку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.02.2019 (справа №362/7962/15).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

У спірному випадку позивачем надано відповідачу довідку ВАТ "Калушхімремонт" за №645 від 28.05.2003, згідно якої ОСОБА_1 працював на підприємстві з 09.02.1988 по 02.03.1998 (слюсарем-ремонтником) і з 02.03.1998 по 20.02.2002 (газорізальником), у цехах з особливо шкідливими умовами праці на ВАТ "Оріана" з повним робочим днем при 5-ти денному робочому тижні. Із них 5 років 1 місяць 1 день - по списку №1, затвердженого Постановою №162 (а.с.74).

В матеріалах справи містяться архівна довідка №01.7-01/1401, видана 01.11.2021 Архівним відділом Калуської міської ради про період роботи ОСОБА_1 у тресті "Калушхімремонт" і ВАТ "Калушхімремонт" з 09.02.1988 по 20.02.2002, та архівні довідки від 01.11.2021 за №№01.7-01/1394, 01.7-01/1395, 01.7-01/1396 про робочі дні, роки і суми заробітної плати позивача за вказаний період (а.с.15, 16).

Як слідує із оскаржуваного рішення відповідач 2 не врахував відомості із архівної довідки №01.7-01/1401 від 01.11.2021, так як "відсутня інформація щодо стану підприємства на сьогоднішній день (ліквідовано/не ліквідовано)". Додатковою мотивацією визначено "В разі ліквідації підприємства питання зарахування до пільгового стажу періодів роботи розглядаються Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, Головному управлінні Пенсійного фонду України за місцем проживання, при поданні відповідної заяви" (а.с.18, 67).

Разом з тим, позивач представив відповідачам архівну довідку №01.7-01/1400 від 13.10.2021 (а.с.68). У вказаній довідці відображено інформацію про найменування/перенаймування структурних підрозділів в складі підприємства, в яких за період з 09.02.1988 по 20.02.2002 позивач займав відповідні посади, зокрема, Ремонтно-будівельно-монтажне управління №4 і №7 тресту "Калушхімремонт", їх перетворення на державний Ремонтно-будівельно-монтажний трест "Калушхімремонт", а надалі на ВАТ "Калушхімремонт". Поряд з цим, довідка містить інформацію про те, що "ухвалою господарського суду Івано-Франківської області порушено справу про банкрутство ВАТ "Калушхімремонт" і 13.02.2003 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру".

Так, згідно публічних відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень останнім актуальним судовим рішенням у справі №Б-7/224-13/287 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Калушхімремонт" за заявою Калуської оДПІ ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області є ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2022, якою продовжено строк ліквідаційної процедури Відкритого акціонерного товариства "Калушхімремонт" та повноважень арбітражного керуючого (ліквідатора) Старцун Н.І. до 25.10.2022 (https://reestr.court.gov.ua/Review/105413600).

Окрім цього, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ВАТ "Калушхімремонт" перебуває у процедурі ліквідації.

Із вказаного слідує, що як станом на день прийняття оскаржуваного рішення (25.01.2022), так і на день ухвалення рішення у даній справі (12.09.2022), відсутні належні дані про ліквідацію ВАТ "Калушхімремонт".

Зважаючи на такі обставини є не можливим покликання на дію Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №18-1 від 10.11.2006 (в редакції станом на день ухвалення оскаржуваного рішення), так як цей Порядок визначає механізм підтвердження спірного періодів роботи у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

В розгляді даної адміністративної справи ні Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ні Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області не довело про наявність допустимих і належних доказів, які спростовують відомості занесені арбітражним керуючим ОСОБА_2 та інспектором з обліку ВАТ "Калушхімремонт" в довідку за №645 від 28.05.2003 (а.с.74).

В контексті вказаного слід враховувати приписи пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), за змістом якого право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у абзаці 7 пункту 4.7 Порядку №22-1.

В даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження стажу позивача в першу чергу довідки ВАТ "Калушхімремонт" №645 від 28.05.2003, що є порушенням вищезазначених норм.

За таких обставин пенсійний орган фактично переклав на ОСОБА_1 тягар доказування власного неперевіреного сумніву щодо достовірності документів, які особа отримує у колишнього роботодавця, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

В розгляді даної адміністративної справи ні Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ні Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області не довело про наявність допустимих і належних доказів, які спростовують відомості занесені арбітражним керуючим ОСОБА_2 та інспектором з обліку ВАТ "Калушхімремонт" в довідку за №645 від 28.05.2003 (а.с.74).

На переконання суду, коментована довідка №645 від 28.05.2003 в сукупності із архівними довідками від 01.11.2021 за №№01.7-01/1394, 01.7-01/1395, 01.7-01/1396, наказами ВАТ "Калушхімремонт" №42 від 29.08.1997 про результати атестації робочих місць, є належними і достатніми доказами зайнятості позивача на роботах з особливо шкідливими умовами праці, що в сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, свідчать про наявність у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Так, згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого 29.05.1998, останній народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на момент звернення із заявою від 18.01.2022 про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1 досягнув 55 років і 2 місяці (а.с.44-45, 55, 56).

У досліджуваному випадку в позивача наявні понад 5 повних років спеціального стажу (список №1), який з урахуванням приписів статті 114 Закону №1058-IV відповідає значенню 5 років, що слід враховувати при зменшенні пенсійного віку ОСОБА_1 від 55 років.

Відтак, зважаючи на правове врегулювання спірних правовідносин, визначених статтею 114 Закону №1058-IV, позивач набув право на пенсію за віком на пільгових умовах з 55 років.

Оскільки позивач досягнув 55 років, має загальний страховий стажу 31 рік 3 місяці 29 днів, в тому числі стаж роботи за списком №1, який становить понад 5 років, відтак останній має право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням віку.

З огляду на встановлені у справі обставини щодо подання позивачем відповідачу разом із заявою від 18.01.2022 всіх необхідних документів, при наявності всіх встановлених пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умов для призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, суд дійшов висновку про те, що позивач не може бути позбавленим гарантованого Державою Україна пенсійного забезпечення.

Разом з цим, суд зазначає, що у спірному випадку ОСОБА_1 у адміністративному позові, зокрема у його прохальній частині, не конкретизує, який саме період роботи позивача "слюсарем-ремонтником" і "газорізальником" у ВАТ "Калушхімремонт" підлягають, на його думку, врахуванню до пільгового стажу по списку №1 для призначення пенсії, а тільки зазначає про період тривалістю 5 років 1 місяць 1 день.

В силу вимог частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Враховуючи обране ОСОБА_1 формулювання прохальної частини адміністративного позову, не визначення позивачем конкретного періоду трудової діяльності з 09.02.1988 по 02.03.1998 (слюсар-ремонтник) і з 02.03.1998 по 20.02.2002 (газорізальник), який останній вважає таким, що підлягає врахуванню до пільгового стажу по списку №1 - тривалістю 5 років 1 місяць 1 день, а також виходячи із принципу диспозитивності, за змістом якого сторона самостійно (на власний розсуд) розпоряджається своїми матеріальними та процесуальними правами, в тому числі визначати межі судового захисту, суд позбавлений процесуальної можливості обирати спосіб відновлення порушеного права, якщо останній передбачає множинність таких варіантів.

У випадку який досліджується судом конкретний період, тривалістю 5 років 1 місяць 1 день, в межах трудової діяльності з 09.02.1988 по 20.02.2002, має бути визначений саме позивачем.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).

Оцінюючи в сукупності обставини справи, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, підлягають до часткового задоволення.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

В адміністративному позові ОСОБА_1 , обираючи відповідача, який повинен відновити його право на пенсію, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію, як суб`єкт владних повноважень до якого 18.01.2022 подано заяву про призначення пенсії.

В даному випадку, обираючи належний спосіб захисту і відновлення права, позивач не врахував наступного.

Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 18.01.2022 заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядок №22-1 є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Суд, керуючись статтею 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2022 про призначення пенсії, враховуючи те, що така заява хоча і подана до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як органу пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім рішення по суті порушеного питання приймалося саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

При цьому, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 25.01.2022 за №13, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2022 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 992,40 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи копія дублікату квитанції №0.0..1 від 19.05.2022 (а.с.1).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спір виник внаслідок протиправного рішення відповідача 2, відтак, підлягають стягненню саме за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 793,92 гривень, що пропорційно становить 80 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Сторонами не подано до суду будь яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 25.01.2022 за №13 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2022 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (ідентифікаційний код юридичної особи 13844159) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 793,92 гривень (сімсот дев`яносто три гривні дев`яносто дві копійки).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача - Шевченко Наталія Павлівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001736 від 07.08.2020, ордер серії АТ №1023818 від 20.05.2022), АДРЕСА_2;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (ідентифікаційний код юридичної особи 13844159), вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54020.

Суддя Чуприна О.В.