Справа № 300/6402/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/6402/21 пров. № А/857/6047/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року, ухвалене головуючим суддею Чуприною О.В. у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0-0915/2017, № 0-0915/2017, №0-0915/2017, №0-0915/2018, №0-0915/2018, №0-0915/2018, №0-0915, №0-0915, №0-0915, №0-0915, №0-0915, №0-0915, якими нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами власниками нерухомого майна за 2017, 2018, 2019 і 2020 роки.

В обґрунтування протиправності оскаржуваних рішень зазначила, що вона є власником нерухомого майна, а саме: торгово-офісного центру площею 1038,9 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частки нежитлових підвальних приміщень площею 96,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частки нежитлових та офісних приміщень, площею 300,1 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, так як прийняті Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області з невірним застосуванням ставок оподаткування і неврахуванням належної їй пільги зі сплати податку на нерухоме майно. Також вказала, що органом контролю порушено строки формування податкових повідомлення-рішень, що виключає виникнення спірних зобов`язань і обов`язку щодо їх сплати. Додатково зазначила, що податкові повідомлення-рішення суперечать рішенням Івано-Франківської міської ради про встановлення ставок і пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2017-2020 роки.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність у неї пільги зі сплати податку на нерухоме майно, не врахував, що доказів здійснення нею підприємницької діяльності у спірних приміщеннях відповідач не надав, обґрунтовуючи такі доводи лише тим, що вона є фізичною особою-підприємцем. Вказує, що суд першої інстанції неналежно встановив обставини щодо віднесення належних їй приміщень до пам`яток культурної спадщини та щодо встановлення Івано-Франківською міською радою (відповідними рішеннями про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно за 2017- 2018, 2019, 2020 роки) нульової ставки податку на нерухоме майно, а саме, підвали в багатоповерхових будинках, власниками яких є фізичні особи, і які не використовуються для здійснення підприємницької діяльності. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки порушенню відповідачем встановлених законом строків винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зі сплати податку на нерухоме майно за 2017-2019 роки.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Як встановлено судом першої інстанції і визнається сторонами, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить наступне нерухоме майно: "Торгово-офісний центр" загальною площею 1038,9 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; ? частка нежитлових офісних приміщень "магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", загальною площею 300,1 кв.м, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; ? частка нежитлових підвальних приміщень загальною площею 96,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області здійснило нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на загальну суму 38 480,32 гривень, за 2018 рік на загальну суму 45 700,20 гривень, за 2019 рік на загальну суму 77 439,41 гривень і за 2020 рік - на загальну суму 80 342,06 гривень, що в загальному становить 241 961,99 гривень.

Контролюючим органом сформовано наступні спірні податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:

- податкові повідомлення-рішення за 2017 рік: №0-0915/2017 від 16.10.2020 на суму 1 233,92 гривні, № 0-0915/2017 від 16.10.2020 на суму 4 001,60 гривень, № 0-0915/2017 від 16.10.2020 на суму 33 244,80 гривень (а.с.17, 18, 19);

- податкові повідомлення-рішення за 2018 рік: №0-0915/2018 від 16.10.2020 на суму 1 435,59 гривень, №0-0915/2018 від 16.10.2020 на суму 5 586,36 гривень, №0-0915/2018 від 16.10.2020 на суму 38 678,25 гривень (а.с.14, 15, 16);

- податкові повідомлення-рішення за 2019 рік: №0-0915 від 16.10.2020 на суму 3 017,08 гривень, №0-0915 від 16.10.2020 на суму 9 392,38 гривень, №0-0915 від 16.10.2020 на суму 65 029,95 гривень;

- податкові повідомлення-рішення за 2020 рік: №0-0915 від 11.05.2021 на суму 67 467,46 гривень, №0-0915 від 11.05.2021 на суму 9 744,43 гривень, №0-0915 від 12.05.2021 на суму 3 130,17 гривень (а.с.20, 21, 22).

Позивач, вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення №0-0915/2017, № 0-0915/2017, №0-0915/2017, №0-0915/2018, №0-0915/2018, №0-0915/2018, №0-0915, №0-0915, №0-0915, №0-0915, №0-0915, №0-0915 у зв`язку з тим, що Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області при їх винесенні не враховано належні їй, як власнику нерухомого майна, пільги зі сплати податку на нерухоме майно, звернулась до суду за захистом своїх прав, ставлячи вимогу про визнання їх протиправними та скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має пільг з податку на нерухоме майно, оскільки об`єкти нерухомого майна, які належать позивачу, не відносяться до пам`яток культурної спадщини і позивачем не доведено, що це майно, як об`єкт оподаткування, не використовується для цілей отримання доходу (у підприємницькій діяльності), що, як умова для надання пільги з податку на нерухоме майно, передбачено Державним класифікатором 018-2000 для можливості віднесення таких об`єктів до «пам`яток історичні та архітектури» та рішеннями міської ради про встановлення ставок податку на нерухоме майно щодо таких об`єктів як підвали. Оцінюючи доводи позивача щодо порушення строків формування і надіслання оскаржуваних рішень, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявність затримки у формуванні податкового повідомлення-рішення, з урахуванням пункту 102.1 статті 102 ПК України і пункту 266.10 статті 266 ПК України, не впливає на обов`язок позивача сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і не може бути самостійною і єдиною підставою для визнання рішень протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно встановив обставини, що мають значення для справи і неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права та обґрунтовано встановивши, що строк винесення податкових повідомлень-рішень не впливає на обов`язок платника податку щодо його сплати, залишив поза увагою встановлений статтею 77 КАС України обов`язок доведення суб`єктом владних повноважень правомірності винесених ним рішень і тому дав неналежну оцінку доводам позивача про неврахування податковим органом при нарахуванні податку на нерухоме майно пільг, належних позивачу, як власнику підвалів у багатоповерхових будинках, відповідно до рішень органу місцевого самоврядування про встановлення ставок податку на нерухоме майно.

Прийшовши до такого висновку, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 за №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, запроваджено новий місцевий податок, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, платниками якого згідно підпункту 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.6.1. пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий звітний період дорівнює календарному року.

У відповідності до підпункту 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

За змістом підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України встановлено, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, є контролюючий орган.

Як встановлено вище, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області здійснено нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на загальну суму 38 480,32 гривень, за 2018 рік на загальну суму 45 700,20 гривень, за 2019 рік на загальну суму 77 439,41 гривень і за 2020 рік - на загальну суму 80 342,06 гривень, що в загальному становить 241 961,99 гривень.

Таке нарахування здійснено податковими повідомленнями рішеннями за 2017 рік: №0-0915/2017 від 16.10.2020 на суму 1 233,92 гривні, № 0-0915/2017 від 16.10.2020 на суму 4 001,60 гривень, № 0-0915/2017 від 16.10.2020 на суму 33 244,80 гривень; - за 2018 рік: №0-0915/2018 від 16.10.2020 на суму 1 435,59 гривень, №0-0915/2018 від 16.10.2020 на суму 5 586,36 гривень, №0-0915/2018 від 16.10.2020 на суму 38 678,25 гривень (а.с.14, 15, 16); - за 2019 рік: №0-0915 від 16.10.2020 на суму 3 017,08 гривень, №0-0915 від 16.10.2020 на суму 9 392,38 гривень, №0-0915 від 16.10.2020 на суму 65 029,95 гривень; - за 2020 рік: №0-0915 від 11.05.2021 на суму 67 467,46 гривень, №0-0915 від 11.05.2021 на суму 9 744,43 гривень, №0-0915 від 12.05.2021 на суму 3 130,17 гривень.

Досліджуючи вказані податкові повідомлення-рішення, апеляційний суд констатує, що у них наявні необхідні реквізити, а саме, зазначений платник податку ОСОБА_1 , дата, номер, назва і сума зобов`язання з податку на нерухоме майно, податковий період, але відсутнє будь-яке посилання на конкретний об`єкт нерухомого майна або площу такого об`єкта, які би дали можливість ідентифікувати чи конкретизувати відповідність нарахування податку на нерухоме майно певному конкретному об`єкту.

Позивач визнає, що є власником кількох об`єктів нерухомого майна у місті Івано-Франківську, одним із яких є ? частка підвального приміщення площею 96,4 кв.м. на АДРЕСА_1 , і вважає, що володіє пільгою зі сплати податку на нерухоме майно, зокрема, на це підвальне приміщення, на підставі рішень Івано-Франківської міської ради.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до рішень Івано-Франківської міської ради №7-10 від 20.01.2017 року ( а.с.33 ), № 174-20 від 21.06.2018 року ( а.с.121-131), №108-26 від 07.06.2019 року ( а.с.40-46 ) надані пільги для фізичних осіб з податку на нерухоме майно відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України на території міста Івано-Франківська на 2017-2020 роки. Зокрема, пільга у 100% суми податкового зобов`язання за рік встановлена за підвали в багатоповерхових будинках, власниками яких є фізичні та/або юридичні особи, якщо об`єкт оподаткування не використовується власником з метою одержання доходу ( здається в оренду, лізинг, позичку, використовується у підприємницькій діяльності ).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.71 ) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.117-118 ) вбачається, що за ОСОБА_1 05.08.2013 року зареєстровано право власності на ? частку нежитлових підвальних приміщень площею 96,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Колегія суддів констатує, що ні назва, ні опис об`єкта нерухомості «нежитлові підвальні приміщення» не свідчать про отримання їх власником доходу від використання такого майна.

Як зазначає позивач, вона не здає в оренду належний їй підвал, зазначаючи, що повинна би була отримати згоду на це співвласника підвалу- ОСОБА_2 . Такої згоди співвласника підвалу не просила, про що додає як доказ відповідну заяву ОСОБА_2 ; доходів від підприємницької діяльності позивач не декларувала, про що свідчать копії наданих нею податкових декларацій про майновий стан і доходи.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач використовувала підвал для отримання доходу, який базується лише на факті реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем, є надуманим та спростовується вищенаведеними обставинами.

Суд першої інстанції не встановив належним чином обставин, які стосуються доводів позивача про наявність пільг зі сплати податку, не вжив заходів щодо витребування доказів, які би могли свідчити про використання підвалу для отримання доходу, чим порушив принцип офіційного з`ясування обставин,

Апеляційний суд наголошує, що відповідно до ст.77 КАС України саме податковий орган як суб`єкт владних повноважень, який заперечує позов, зобов`язаний довести правомірність винесеного ним оскаржуваного рішення. Натомість, жодних доказів про отримання доходу саме від використання позивачем належної їй частки підвалу, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області не надано, а отже не доведено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення як рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до статті 2 КАС України, відповідають вимогам обґрунтованості, розсудливості та винесені на підставі і у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку, що позивач має право на пільгу у 100% суми податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно у 2017-2020 роках щодо належної їй частки підвалу на АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, є контролюючий орган, апеляційний суд з врахуванням неконкретизованості оскаржуваних податкових повідомлень рішень та неможливості виокремити ті із них, якими нарахований податок на нерухоме майно підвальні приміщення на АДРЕСА_1 , приходить до висновку про протиправність усіх податкових рішень, які винесені щодо позивача щодо сплати податку на нерухоме майно за 2017, 2018, 2019, 2020 роки.

При цьому апеляційний суд враховує, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність, підставність, справедливість, обґрунтованість винесених ним податкових повідомлень-рішень, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити.

За наведених обставин, оскільки судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позову.

Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, позивач за подання позовної заяви, виходячи з ціни позову, сплатила судовий збір 2419,62 грн та за подання апеляційної скарги 3629,43 грн судового збору.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлений ОСОБА_1 позов є підставним та підлягає задоволенню, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області судових витрат в розмірі 6049,05 грн.

Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі № 300/6402/21 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області : №0-0915/2017 від 16.10.2020, № 0-0915/2017 від 16.10.2020, 0-0915/2017 від 16.10.2020; №0-0915/2018 від 16.10.2020; №0-0915/2018 від 16.10.2020, №0-0915/2018 від 16.10.2020; №0-0915 від 16.10.2020, №0-0915 від 16.10.2020, №0-0915 від 16.10.2020; №0-0915 від 11.05.2021, №0-0915 від 11.05.2021, №0-0915 від 12.05.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 6049 (шість тисяч сорок дев`ять) грн 05 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 12.09.2022