Справа № 160/1357/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/1357/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2022 року (головуючий суддя Конєва С.О.)

у справі № 160/1357/22

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якому просив:

- визнати бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації з нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації, як реабілітованому, протиправною;

- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію як реабілітованому;

- стягнути з Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації моральну шкоду у сумі 162000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що ОСОБА_1 є реабілітованою особою згідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», що підтверджується рішенням Національної комісії з реабілітації від 27.08.2019 та посвідченням серії НОМЕР_1 . Упродовж 2020-2021, зокрема, останній раз 23.09.2021, ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявами та доданими до них документами щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації як реабілітованій особі у розмірі, встановленому статтею 5 наведеного Закону та постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.2021 №535 (далі - Постанова КМУ №535), проте, відповідачем відповідного рішення не було прийнято в порушення вимог п.10 Постанови КМУ №535, а відмова у такій виплаті, викладена відповідачем у листах від 21.09.2021 та від 15.12.2021 з приводу відсутності затвердженого механізму вказаних виплат є бюрократичним ухиленням від відповідальності, тому, на думку позивача, така бездіяльність відповідача у нарахуванні та виплаті йому грошової компенсація як реабілітованій особі є протиправною. Окрім того, позивач зазначає, що вказаною протиправною бездіяльністю відповідача йому спричинено моральні страждання, які він оцінює в сумі 162 000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2022 року позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, яка полягає у не прийнятті рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації як реабілітованій особі за заявою ОСОБА_1 , поданою 23.09.2021, у спосіб та порядку, встановленому п.10 Постановою КМУ №535, протиправною.

Зобов`язано Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації розглянути заяву ОСОБА_1 подану 23.09.2021 та прийняти рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації як реабілітованій особі у спосіб та у порядку, встановленому п.10 Постанови КМУ №535 з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні у відповідності до приписів абзацу 2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

У решті позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не прийняття рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації ОСОБА_1 як реабілітованій особі, однак у зв`язку з тим, що відповідачем не перевірялась повнота доданих позивачем до заяви від 23.09.2021 документів, судом першої інстанції зобов`язано відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2021 та прийняти рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації як реабілітованій особі у спосіб та у порядку, встановленому п.10 Постанови КМУ №535. Також зауважено, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача та вини останнього в її заподіянні, а також не визначено, з чого позивач виходив при визначенні розміру заподіяної шкоди, а отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 162 000,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції встановивши факт протиправної бездіяльності відповідача щодо не прийнятті рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації ОСОБА_1 всупереч приписам ст.245 КАС України не зобов`язав відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації як реабілітованому. Більш того, скаржником наголошено, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивач зазнав значних моральних страждань внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що є підставою для стягнення з Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на його користь моральної шкоди у розмірі 162 000,00 грн.

Відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення першої інстанції без змін, оскільки доводи, наведені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем в частині відмовлених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 за ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» визнаний реабілітованою особою згідно рішення Національної комісії з реабілітації від 27.08.2019, Висновку відповідної комісії та посвідчення реабілітованої особи за № НОМЕР_2 від 19.03.2020.

06.09.2021 позивач звернувся до відповідача зі зверненням (звернення МІ-1485254) на гарячу лінію з проханням виплатити йому грошову компенсацію як реабілітованій особі, а 23.09.2021 подав до відповідача відповідну письмову заяву від 21.09.2021, до якої додано копії документів, а саме: копія паспорта, копія посвідчення реабілітованої особи, копія рішення Національної комісії з реабілітації від 27.08.2019, копія постанови президії Верховного Суду РСФСР від 24.10.1990, копія ідентифікаційного коду, вказана заява була зареєстрована відповідачем 05.10.2021 за вх.№М-805.

21.09.2021, 19.10.2021 та 15.12.2021 за № М-759, № М-805 та № М-901 відповідачем надані ОСОБА_1 відповіді на його звернення, оформлені листами із найменуванням «Про розгляд звернення», зі змісту яких вбачається, що на сьогоднішній день не визначено порядок прийняття рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації реабілітованим особам, тому департаментом 14.12.2021 направлено до Національної соціальної сервісної служби України ініціативного листа за №9174/0/192-21 щодо механізму призначення такої грошової компенсації.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача з нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації як реабілітованій особі, позивач звернувся з даним позовом та просить захистити його порушене право на отримання такої грошової компенсації шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату йому грошової компенсації як реабілітованій особі, а також і стягнути з відповідача моральну шкоду, яка визначена позивачем у розмірі 162000 грн.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно п. 6 Положення щодо виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №535 від 19.05.2021 (далі - Постанова КМУ №535) для отримання грошової компенсації реабілітована особа за місцем проживання подає до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - уповноважений орган) заяву про виплату грошової компенсації.

До заяви додаються копії:

- паспорта громадянина України;

- посвідчення реабілітованої особи;

- довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - для осіб, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення;

- рішення Національної комісії з реабілітації про визнання особи реабілітованою (у разі наявності) - для громадян, які отримали статус реабілітованої особи після набрання чинності Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» (далі - Закон);

- посвідчення про реабілітацію та/або довідки, виданих відповідним органом республіки колишнього Союзу РСР або державним органом колишнього Союзу РСР, та документів, що підтверджують строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі (ув`язнення) у місцях позбавлення волі або строк примусового поміщення у лікувальні заклади, - для осіб, які були реабілітовані в колишній Українській РСР або іншій республіці колишнього Союзу РСР, архівних довідок, виданих архівними установами (у разі потреби);

- довідки, рішення або іншого документа про реабілітацію, виданих відповідним органом України, - для осіб, які були реабілітовані в Україні до набрання чинності Законом України від 13 березня 2018 р.№ 2325-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» (у разі потреби).

Уповноважений орган протягом трьох робочих днів перевіряє наявність всіх документів, визначених цим пунктом, та надсилає їх до відповідної обласної, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, Ради міністрів Автономної Республіки Крим для прийняття рішення щодо виплати грошової компенсації пункт 6 Постанови КМУ №535.

Також, пунктом 10 Постанови КМУ №535 передбачено, що протягом місяця з дня подання заяви та на підставі документів, визначених пунктом 6 цього Положення, обласна, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим відповідно приймає рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації та не пізніше ніж через п`ять робочих днів після його прийняття надсилає заявнику копію такого рішення.

Аналізуючи викладені приписи законодавства, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що перед прийняттям рішення про призначення грошової компенсації реабілітованій особі, обласна державна адміністрація повинна пересвідчитися в достатності та належності поданих заявником документів.

Таким чином, вчинення обласною державною адміністрацією дій з перевірки документів, що подаються заявником для призначення грошової компенсації, є одним з обов`язкових етапів в процедурі призначення грошової компенсації реабілітованій особі.

За встановлених обставин справи суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем при розгляді заяви ОСОБА_1 від 23.09.2021 не перевірялась повнота та належність доданих до такої заяви документів, а отже є підстави для повторного розгляду заяви позивача та надання належної оцінки поданим документам.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України, тому в межах спірних правовідносин суд не може надавати оцінку поданих позивачем документів для призначення грошової компенсації в частині їх належності та достатності.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність повноважень у суду втручатися у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчу, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до його функцій і виключної компетенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини" зазначив, що із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Застосовуючи механізм захисту права та його ефективного відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, керуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст.9, ч.2 ст. 245 КАС України, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача та додані до неї документи, та прийняти рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації як реабілітованій особі у спосіб та у порядку, встановленому п.10 Постанови КМУ №535 з урахуванням правових висновків суду.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню

Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 162 000,00 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України, згідно яким така шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів або відповідної особи.

Отже, підставою для стягнення шкоди є факт неправомірних дій певного органу чи його посадових або службових осіб; наявність шкоди; причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В спірному випадку позивач фактично просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 162 000,00 грн. внаслідок вчинення Департаментом соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації бездіяльності щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації, як реабілітованому.

Відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що за наявності та доведеності самого факту протиправної бездіяльності відповідача, яка виразилась у не прийнятті рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації як реабілітованій особі за заявою ОСОБА_1 від 23.09.2021, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу вказаної шкоди саме такою бездіяльністю відповідача.

Безпосередньо факт протиправної бездіяльності відповідача сам по собі не свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачу та не є підтвердженням того, що така бездіяльність відповідача викликали негативні наслідки моральних страждань позивача. Наведені позивачем обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між порушенням звичайного душевного стану, погіршенням стану позивача і бездіяльністю відповідача, вини останнього в її заподіянні.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 162 000,00 грн. задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2022 року у справі № 160/1357/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко