Справа № 120/5667/22
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 вересня 2022 р. справа № 120/5667/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

25.07.2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про переведення її з пенсії за вислугу років на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням фактично виплачених сум пенсії за віком та виплатити їй допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці, яке отримував на момент смерті ОСОБА_2 .

На переконання позивача, щомісячне довічне грошове утримання, яке було призначене померлому чоловікові, являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, що виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення. Відповідно, отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною виплатою за рахунок державних коштів. Однак, відповідач відмовив у призначенні пенсії та виплаті допомоги на поховання, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 01.08.2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

04.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду позивач подав заяву на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.08.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що законом не передбачено можливість призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім цього вказав, що згідно вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" допомога на поховання пенсіонера виплачується особам, які здійснили його поховання, в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. Однак чоловік позивача отримував довічне грошове утримання судді, а тому підстав для виплати позивачу вказаної допомоги немає. До того ж, згідно з рішенням Ради суддів України від 16.09.2016 року №62 витрати на поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці можуть здійснюватись безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України. Відтак, на думку відповідача, законодавець у такий спосіб передбачив пільги для поховання судді у відставці, що додатково свідчить про відсутність правових підстав для виплати позивачці допомоги на поховання відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи викладене, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив.

Позивач перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по вислузі років, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 , з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26.10.1985 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №210.

Водночас, ОСОБА_2 був суддею у відставці з 30.09.2016 року, перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та за життя отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке виплачувалось відповідачем.

12.01.2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату допомоги на поховання чоловіка, в розмірі його двомісячного грошового утримання.

Листом від 02.02.2022 року їй відмовлено у виплаті такої допомоги у зв`язку з відсутністю підстав для виплати допомоги на поховання померлих суддів у відставці, які перебували на обліку, як одержувачі довічного грошового утримання.

26.01.2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за вислугу років на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, який перебував на щорічному грошовому утриманні.

Листом від 18.02.2022 року їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вважаючи такі відмови протиправними, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV) встановлено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 року по 21.02.2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягай пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Виходячи з системного аналізу положень ч. 1 ст. 1 Закон № 1058-IV та ч. 1 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання є альтернативою пенсії, що підтверджує однакову правову природи цих виплат.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Вищого адміністративного суду України від 21.01.2016 у справі №677/2056/14-а.

За змістом ч.2 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Як вже зазначено судом, частиною 1 статті 37 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 38 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

З огляду на наведені правові норми позивач має право на отримання довічно пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії (щомісячного грошового утримання судді у відставці) померлого годувальника.

Натомість, заперечуючи право позивача на отримання вказаної пенсії, відповідач посилається на те, що чинним законодавством не передбачено можливості призначення пенсії по втраті годувальника виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В цьому контексті суд зазначає, що розділом X Закону №1402-VIII визначено статус судді у відставці.

Так, як вже зазначалось вище, згідно з ч. 1 ст. 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Водночас частиною другою статті 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За змістом частини п`ятої статті 142 Закону № 1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання за своєю суттю є регулярною грошовою виплатою у зв`язку із звільненням судді у відставку, яка виплачується територіальними органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, суд наголошує на тому, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання зберігається за суддею у відставці і після досягнення пенсійного віку, встановленого Закону № 1058-IV.

Водночас, пенсія також є регулярною щомісячною грошовою виплатою, яка призначається у визначеному державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певних обставин, зокрема, досягненням особою пенсійного віку, настанням інвалідності, смертю годувальника.

Отже, пенсія за віком та щомісячне довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу.

Право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника залежно від його доходу на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді, що призвело до ситуації, в якій позивач виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальник після досягнення пенсійного віку отримував пенсійні виплати не відповідно до Закону №1058-IV, а на підставі Закону №1402-VIII. Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії цього виду не може бути визнана виправданою з точки зору об`єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання призначена на законних підставах та є регулярною пенсійною виплатою судді у відставці за рахунок державних коштів.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що непрацездатна позивач, будучи особою, яка перебували на утриманні померлого судді у відставці і одержувала від нього допомогу, що була постійним та основним джерелом засобів до існування, має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, передбачену Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

Так, вирішуючи справу "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (заяви №№ 65731/01 та 65900/01), ЄСПЛ зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статтею 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності "суспільний інтерес"; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить "особистий та надмірний тягар" для особи.

У справах "Щокін проти України", заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року, та "Серков проти України", заява № 39766/05, рішення від 07 липня 2011 року, ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства. Необхідність застосування зазначеного підходу при вирішення соціальних справ, з урахуванням обставин справи та законодавства, що регулює саме ці відносини та у конкретний період часу, підтверджується, зокрема, правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.03.2018 року у справі №234/8701/1.

Окрім того, суд враховує, що відмова відповідача у призначенні та виплаті позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника фактично зводиться до того, що позивачка є членом сім`ї судді у відставці, який отримував довічне грошове утримання судді, що виключає можливість поширення на позивачку положень Закону №1058-IV, якими врегульовуються питання призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Враховуючи наведене суд вважає необґрунтованими та дискримінаційними доводи відповідача щодо неможливості призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про те, з якого часу у позивача виникло зазначене право, суд враховує, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Разом з тим, приписами абз. 2 п. 2 ч. 3 ст. 36 Закону № 1058-IV визначено, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відтак, оскільки позивач отримує пенсію за віком, але виявила бажання перейти на інший вид пенсії, а саме пенсію у зв`язку з втратою годувальника, суд доходить висновку, що у цьому випадку підлягають застосуванню ті правові норми, якими врегульовано питання переведення з одного виду пенсії на інший.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як встановлено судом, 26.01.2022 року позивач звернулась із заявою про переведення на інший вид пенсії, а саме - у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону №1058-IV.

Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною відмови відповідача у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та зобов`язати відповідача з 26.01.2022 року перевести позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та з вказаної дати виплачувати позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням фактично виплачених сум пенсії за віком.

Такими самими мотивами суд керується, оцінюючи відмову відповідача у виплаті позивачу допомоги на поховання, яка також ґрунтується лише на тому, що померлий чоловік позивача отримував довічне грошове утримання судді у відставці, а не пенсію, призначену відповідно до Закону №1058-IV.

Суд зауважує, що у правовідносинах з державою ОСОБА_2 вважався пенсіонером та з 2016 року перебував на пенсійному забезпеченні, отримуючи щомісячне довічне грошове утримання.

Статтею 53 Закону №1058-IV визначено, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Судом встановлено, що саме позивач здійснила поховання свого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з цим 11.01.2022 року Хмільницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) позивачу видано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №0.

Як вбачається зі змісту відповіді відповідача від 02.02.2022 року, підставою для відмови у виплаті позивачу допомоги на поховання є те, що Закон №1058-IV передбачає виплату такої допомоги в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті, тоді як померлий чоловік позивачки отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Суд вкотре наголошує, що пенсія за віком та щомісячне довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. При цьому, померлий чоловік позивача вважався пенсіонером та отримував пенсійне забезпечення від держави.

Відтак, недосконалість чинного національного законодавства не може бути перешкодою для реалізації позивачем права на отримання передбаченої законом соціальної виплати, а саме - допомога на поховання пенсіонера. Інакше це ставить позивача в дискримінаційне становище, що не відповідає принципу верховенства права.

З огляду на викладене суд вважає протиправною відмову відповідача у виплаті позивачу допомоги на поховання пенсіонера та задовольняє позовні вимоги в цій частині.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що згідно з рішенням Ради суддів України від 16.09.2016 року №62 витрати на поховання суддів у відставці можуть здійснюватись безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України.

Так, вказаним рішенням дійсно затверджено Порядок компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці.

Цей Порядок передбачає компенсацію усіх витрат, пов`язаних з похованням судді та судді у відставці, в межах бюджетних асигнувань відповідного суду.

Разом з тим, під час розгляду справи суду не надано відомостей, які б вказували на те, що поховання померлого чоловіка позивача здійснено за рахунок держави. Також, належними і допустимими доказами відповідач не спростував доводів позивача про те, що саме вона поховала чоловіка за власні кошти.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 24.01.2022 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та з вказаної дати виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням фактично виплачених сум пенсії за віком.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання пенсіонера.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці, яке отримував на момент смерті ОСОБА_2 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1984,80 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович