Справа № 640/15061/21
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року м. Київ № 640/15061/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженні, без виклику сторін, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Фонду державного майна України;

2) Постійної конкурсної комісії Фонду державного майна України з проведення

конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору

економіки;

третя особа Державне підприємство «Вирівське»

про відшкодування майнової і моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду державного майна України (далі по тексту - відповідач 1, Фонд держмайна), Постійної конкурсної комісії Фонду державного майна України з проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки (далі по тексту - відповідач 2, Комісія), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державного підприємства «Вирівське» (далі по тексту - третя особа, ДП «Вирівське») з наступними позовними вимогами: визнати протиправним наказ Фонду держмайна від 07 квітня 2021 року №579 «Про проведення конкурсного відбору претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач мав намір взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське», конкурсний відбір на яку оголошений оскаржуваним наказом, проте, всупереч положенням законодавства Фонд держмайна не утворив Комісію, чим порушив порядок підготовки до конкурсного відбору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Фонд держмайна не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки у спростування тверджень позивача щодо не утворення Фондом держмайна Комісії наказом від 04 січня 2021 року №1 було затверджено склад Комісії; відповідно до протоколу засідання Комісії по заміщенню вакантної посади директора ДП «Вирівське» від 07 квітня 2021 року №1 було розроблено та затверджено вимоги до претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» та вимог до конкурсної пропозиції; у звязку з надходженням до відповідача 1 ухвали Київського районного суду м. Харкова від 06 травня 2021 року №953/8198/21 про забезпечення позову, якою зупинено проведення Фондом держмайна конкурсного відбору на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» до вирішення справи по суті, протоколом від 19 травня 2021 року №3 засідання Комісії по заміщенню вакантної посади директора ДП «Вирівське» було прийнято рішення про призупинення конкурсного відбору на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське та після врегулювання зазначеного питання в судовому порядку відновити проведення конкурсного відбору на зайняття вказаної посади, а саме, визначити нову дату конкурсного відбору. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем протягом встановленого строку для подачі заяв на участь у конкурсі не було подано ні заяв, ні конкурсних пропозицій, а отже до участі у конкурсі позивач не подавався.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відзив є необґрунтованим та таким, що не заслуговує на увагу, оскільки легітимність Комісії нічим не підтверджується, що свідчить про маніпулювання результатами проведення конкурсу.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач 1 вказує на відсутність у позивача права на оскарження наказу, оскільки ним не подавалось заяв для участі у конкурсі, тому оскаржуваний наказ безпосередньо не стосується позивача і жодним чином не порушує його права.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Наказом Фонду держмайна від 07 квітня 2021 року №579 Про проведення конкурсного відбору претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» оголошено конкурсний відбір претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське; конкурсний відбір претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» провести відповідно до Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року №777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки» (із змінами); Комісії розробити й затвердити вимоги до претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» та конкурсної пропозиції; заяви претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» приймати протягом 15 календарних днів після дати оприлюднення оголошення на офіційному вебсайті Фонду держмайна; Департаменту корпоративного управління жити заходів щодо оприлюднення оголошення про проведення конкурсного відбору претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» на офіційному вебсайті Фонду держмайна відповідно до Порядку.

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Водночас, суд зазначає, що у відповідності до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушенні в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України та норм Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з вимогами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Зазначені висновки були неодноразово відображені в судовій практиці Вищого адміністративного суду України, зокрема в рішенні від 02 квітня 2014 року, прийнятому по справі № К/800/42688/13.

Крім того, Верховний Суд України, розглядаючи справу №21-438а12, у своїй постанові від 26 березня 2013 року прийшов до правового висновку про те, що відповідно до частини першої статті 2, пунктів 6, 8 частини першої статті 3, частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Враховуючи зазначене, в межах розгляду даної адміністративної справи насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача. При цьому необхідно зазначити, що обов`язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.

Реалізація особою права на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження будь-яких рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не покладає на суд беззаперечного обов`язку щодо надання такого захисту безвідносно до змісту позовних вимог та наявності спірних публічно-правових правовідносин.

Тобто, питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та контролюючим органом, протиправні дії якого, на суб`єктивну думку позивача, порушили його право.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього неможливо виконати завдання судочинства.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем 1 видано оскаржуваний наказ від 07 квітня 2021 року №579, яким оголошено конкурсний відбір претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське; конкурсний відбір претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» провести відповідно до Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року №777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки» (із змінами); Комісії розробити й затвердити вимоги до претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» та конкурсної пропозиції; заяви претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» приймати протягом 15 календарних днів після дати оприлюднення оголошення на офіційному вебсайті Фонду держмайна; Департаменту корпоративного управління жити заходів щодо оприлюднення оголошення про проведення конкурсного відбору претендентів на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» на офіційному вебсайті Фонду держмайна відповідно до Порядку.

Відповідно до роздруківки з офіційного вебсайту Фонду держмайна оголошення про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» розміщено 08 квітня 2021 року. Тобто, позивач у випадку наявності у нього намірів взяти участь у конкурсі мав би подати відповідну заяву у строк до 22 квітня 2021 року.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів подачі позивачем відповідної заяви як претендента на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське» до вказаної дати.

З урахуванням викладеного, оскільки матеріалами справи не підтверджується факт звернення позивача до Фонду держмайнаі із відповідною заявою претендента на заміщення вакантної посади директора ДП «Вирівське», суд вважає, що станом на момент судового розгляду справи відсутні докази порушення прав та законних інтересів позивача в межах спірних відносин.

Оскільки порушення має бути реальним, чого позивачем суду не доведено та матеріалами справи не підтверджено, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

У даному випадку, позивачем не наведено доводів, а судом не встановлено порушення прав, свобод та законних інтересів позивача станом на дату винесення рішення у межах даної справи, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі вище викладеного та керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 139, 143, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Аверкова