Справа № 640/9258/20
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року м. Київ № 640/9258/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доПосольства України в Республіці Кіпр
про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

1) визнати протиправними дії Посольства України в Республіці Кіпр з поширення персональних даних ОСОБА_1 серед третіх осіб, яке мало місце 17.03.2020 за допомогою електронної пошти;

2) стягнути з Посольства України в Республіці Кіпр на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2020 відкрито спрощене провадження без виклику сторін і проведення судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує про що надав до матеріалів справи письмовий відзив.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір на підставі наявних письмових доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач в позовній заяві та не заперечується відповідачем, у період з 11 до 20 березня 2020 року позивач разом з родиною перебував в Республіці Кіпр.

При цьому позивач мав зворотній квиток з Кіпру до України на 17 березня 2020, проте він був скасований через скасування регулярних міжнародних пасажирських перевезень згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №287-р від 14 березня 2020 року «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

13 березня 2020 року, отримавши інформацію із засобів масової інформації про майбутнє закриття кордону позивач звернувся до Відповідача з проханням сприяти поверненню додому його та родини.

14 березня 2020 року о 17:05 годин від Відповідача з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач отримав наступне повідомлення: «Просимо усіх, хто з об`єктивних причин не встиг повернутися до України з Кіпру надіслати на наш емейл ІНФОРМАЦІЯ_1 контактні дані. З метою захисту персональних даних не потрібно вказувати повністю інформацію про себе. Достатньо вказати ім`я та контактний емейл, вік, причину (якщо сім`я: кількість осіб, імена, вік, наявність неповнолітніх дітей). Це НЕ означає, що питання спеціального райсу вже вирішено, але, ми будемо робити усе залежне, щоб ви повернулися додому».

14 березня 2020 року о 18:03 години, у відповідь на вищезгаданий лист, позивачем на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 була направлена запитувана інформація, зокрема і контактний емейл.

ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17:33 з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач отримав лист наступного характеру: « Шановні українці! Хто готовий повернутися до України з пересадкою в Афінах за власний рахунок? Терміново дайте знати на емейл ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Отримуючи останнє повідомлення, позивач з`ясував, що є лише одним з 222 отримувачів листа. При цьому позивач міг бачити інші 221 адреси, а інші 221 отримувачі могли бачити емейл адресу позивача.

Тобто, відправляючи лист, Відповідач замість функції «Прихована копія листа» скористався функцією «Копія листа», коли відправляв вказане повідомлення, що також підтверджується самим відповідачем в наданому відзиві.

Обґрунтування позовних вимог зводиться до того, що необмеженій кількості осіб стала відома електронна пошта позивача, а також інформація про те, що власник цієї електронною пошти, виходячи зі змісту листа: (а) є українцем (б) перебуває у Республіці Кіпр (в) хоче повернутися в Україну. Сама по собі електронна пошта дозволяла ідентифікувати володільця електронної пошти як ОСОБА_1 , оскільки мала назву ІНФОРМАЦІЯ_4

Обґрунтування моральної шкоди зводиться до того, що позивач почав переживати, чи не дізнаються про перебування в іншій країні його і його родини будь-які особи зі злочинними намірами. Наприклад, з метою крадіжки з житла в Україні, яке на час їх перебування в іншій державі, було порожнім, чи з будь-якою іншою метою, спрямованою на протиправне посягання на мої майнові чи немайнові права.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Заперечення відповідача по суті заявлених позовних вимог зводяться до того, що враховуючи цілодобовий режим роботи Посольства в зазначений період, значний обсяг роз`яснювально - інформаційної роботи з великою кількістю дзвінків та звернень на електронну пошту громадян, важку психологічну атмосферу серед громадян з постійними агресивними випадами в сторону роботи Посольства, в умовах оперативної організації спецрейсу, враховуючи низьку активність громадян у наданні згод на обсервацію та інших даних, які мали бути передані до Евакуаційного штабу України, 17.03.2020 з електронного поштового ящика Посольства було здійснено чергову розсилку електронного повідомлення, однак, не було використано функцію «прихована копія адресатові».

Оцінивши за правилами ст.90 КАС України належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга).

Як зазначив Конституційний Суд України, держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини - повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; з цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне правове регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини (абзац перший пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Згідно з Основним Законом України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Таким чином, з наведених положень Конституції України вбачається, що межі здійснення повноважень, зокрема, органами виконавчої влади повинні визначатися законом.

Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша); не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга).

За юридичними позиціями Конституційного Суду України, викладеними у його Рішенні від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012:

- «право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб» (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини);

- «перелік даних про особу, які визнаються як конфіденційна інформація, не є вичерпним» (абзац шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини);

- «інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини" (абзац п`ятий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, аналіз положень частин першої, другої статті 32 Конституції України, юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави для висновку, що втручання у конституційне право особи на приватне і сімейне життя шляхом збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди допускається, якщо воно передбачене законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Таке втручання вважатиметься законним у разі наявності підстави в національному законі, а також за умови, що такий закон відповідатиме принципу верховенства права, закріпленому в частині першій статті 8 Конституції України.

За змістом визначень, наведених в ст.2 Закону України «Про персональні дані», персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку про те, що відомості про фізичну особу, зазначені в електронній адресі, є персональними даними, оскільки такі відомості можуть конкретно ідентифікувати особу.

При цьому, обробка персональних даних, що містяться в електронній адресі повинна здійснюватися з конкретними і законними цілями за згодою суб`єкта персональних даних, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки в рамках спірних правовідносин іншого законом не встановлено, а відповідачем не заперечується факт поширення електронної адреси позивача, втім без його згоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій Посольства України в Республіці Кіпр з поширення персональних даних ОСОБА_1 серед третіх осіб, яке мало місце 17.03.2020 за допомогою електронної пошти.

Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають як необґрунтовані через відсутність в матеріалах справи будь-якого належного доказу, що підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між оскаржуваними діями відповідача і певними душевними та / або психологічними стражданнями позивача, що призведи до моральної шкоди.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Посольства України в Республіці Кіпр з поширення персональних даних ОСОБА_1 серед третіх осіб, яке мало місце 17.03.2020 за допомогою електронної пошти.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Посольства України в Республіці Кіпр судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.)

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Посольство України в Республіці Кіпр (Республіка Кіпр, м. Нікосія, 2415. Енгомі, Македонітісса, вул. Андреа Міаулі, 10).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України..

Суддя П.О. Григорович