Справа № 460/10725/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/10725/21 пров. № А/857/8325/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Глушка І.В., Хобор Р.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року у справі №460/10725/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу (головуючий суддя першої інстанції Нор У.М., час ухвалення у письмовому провадженні, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 28.03.2022),-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача податкового боргу в розмірі 166 131,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем обліковується податкова заборгованість в загальній сумі 166 131,85 грн., в тому числі 23 960,84 грн. - основного платежу, 142 171,01 грн. - пені, що виникла на підставі податкових повідомлень-рішень № від 03.05.2019, № від 12.05.2020, № від 26.12.2017. В добровільному порядку вказана заборгованість відповідачем не була погашена, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року позов задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету податковий борг в сумі 166131,85 грн. та перерахувати за наступними реквізитами: « 14010100 (Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на рахунок UA0017523, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , одержувач - ГУК у Рівненській області/Костоп.міс.тг/ 14010100)».

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує на те, що нарахування пені (й відповідно - початок перебігу 1095 денного строку (ст. 102 Податкового кодексу України) та звернення з відповідним позовом про стягнення такої) розпочинається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні (11 день з моменту отримання податкового повідомлення-рішення), а не з моменту фактичної сплати узгоджених зобов`язань, строк сплати яких минув та/або моменту зарахування коштів на рахунок.

При цьому варто наголосити, що пеня нараховується окремо за кожен день прострочення граничних строків сплати узгодженого грошового зобов`язання (п. 129.4 ст. 129 Податкового кодексу України) й строк звернення з позовом до суду щодо стягнення пені відліковується щодо кожного дня окремо (постанова ВС від 20.08.2020 року по справі №902/959/19), а не з дня закінчення нарахування такої щодо зобов`язання в цілому (від загальної суми пені).

Проте, з приєднаних до матеріалів справи Головним управлінням ДПС у Рівненській області доказів сум та періодів нарахування пені (зокрема, Розрахунку виникнення податкової заборгованості по нарахованих (донарахованих) сумах згідно карток особових рахунків №5441/5/17-00-13-03-08 від 14.06.2021 року), котрі заявлені до стягнення (та задоволені судом) у справі №460/10725/21, вбачається, що нарахування пені почалось розпочинаючи з 12.07.2016 року, 23.08.2016 року та 17.10.2016 року відповідно й подальше її стягнення за весь період нарахування такої (з початку нарахування до моменту її завершення) є недопустимим та протиправним, адже виходить за межі 1095 денного строку (котрий повинен обраховуватися щодо кожного дня нарахування пені окремо ) та нарахована пеня за період, що передував 18.03.2017 року (з 12.07.2016 року по 17.03.2017 року) не була охоплена періодом дії абз. п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу).

Зважаючи вищевикладене у сукупності (з урахуванням обрахунку 1095 денного строку щодо кожного дня нарахованої пені окремо) апелянт вважає, що 1095 денний строк з моменту виникнення податкового боргу (нарахованої пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання) за період з 12.07.2016 року (ППР №, №, №, №), з 23.08.2016 року (ППР №) та з 17.10.2016 року (ППР №) по 17.03.2017 року у відповідних частинах - минув, а Головне управління ДПС у Рівненській області звертаючись з позовом 30.07.2021 року до Рівненського окружного адміністративного суду мало право нарахувати та заявити до стягнення лише пеню, котра нарахована з 18.03.2017 року (котра охоплена дією абз. п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України), а не з 12.07.2016 року, що значно збільшило кількість днів нарахованої пені (за ППР № від 01.07.2016 року збільшено пені на 249 дні; за ППР № від 01.07.2016 року збільшено пені на 249 дні; за ППР №00б 1851300 від 01.07.2016 року збільшено пені на 249 дні; за ППР № від 01.07.2016 року збільшено пені на 249 дні; за ППР № від 12.08.2016 року збільшено пені на 207 дні; за ППР № від 04.10.2016 року збільшено пені на 152 дні) та протиправно збільшило грошову суму, котра підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Апелянт вказує на те, що стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.

Відповідач також не заперечує, що згідно пп. 129.3.1. п. 129.3 ст. 129 Податкового кодексу України закінчення строку нарахування частини пені (котра нарахована розпочинаючи з 18.03.2017 року по 07.12.2020 року) припало на період дії абз. п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, однак Головне управління ДПС у Рівненській області не було позбавлено права своєчасно (до 12.07.2019 року щодо пені, нарахованої 12.07.2016 року; до 13.07.2019 року щодо пені, нарахованої 13.07.2019 року і т.д.) звернутися з позовом про стягнення частини пені за відповідні періоди (з 12.07.2016 року по 17.03.2017 рік) й закінчення строку нарахування пені не є початком відліку 1095 денного строку можливості звернення стягнення на таку (у т.ч. в цілому та/або за періоди, котрі перевищують 1095 днів та не охоплені періодом дії абз. п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України), адже вказані строки застосовуються щодо кожного дня нарахованої пені окремо.

Крім цього, апелянт вважає невірними висновки суду першої інстанції про те, що податкове зобов`язання, визначене у податковому повідомленні- рішенні № від 12.05.2020 року, є неузгодженим, оскільки доказів оскарження цього податкового повідомлення-рішення до суду він не надав. На противагу цього вказує, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року по справі №460/14059/21 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №3551/17-00-24-04 від 07.05.2021 року та № від 12.05.2020 року.

Таким чином, неврахування Рівненським окружним адміністративним судом вищевказаних обставин (у т.ч. поданої відповідачем заяви про залишення позову без розгляду) та вимог чинного законодавства призвело до неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушення норм матеріального права та процесуального права, що як результат, спричинило безпідставне та протиправне стягнення з Відповідача пені (у т.ч. за період з 12.07.2016 року по 17.03.2017 року, а не розпочинаючи з 18.03.2017 року - попри сплив 1095 денного строку на стягнення такої) з одночасним стягненням неузгодженого грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № від 12.05.2020 року.

Більше того, зважаючи на дискреційність повноважень (обов`язку саме Головного управління ДПС у Рівненській області (а не суду) коректно нараховувати та заявляти до стягнення відповідну суму пені), вважає, що у позові слід відмовити в повному обсязі.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в органах ДПС як платник податків та раніше був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

За ним обліковується заборгованість по податках і зборах в загальній сумі 166 131,85 грн., в тому числі: пеня в сумі 142 171,01 грн. за несвоєчасну сплату податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями № від 01.07.2016, № від 01.07.2016, № від 01.07.2016, № від 01.07.2016, № від 12.08.2016, № від 04.10.2016; штрафні санкції в сумі 510,00 грн., що виникли на підставі податкового повідомлення-рішення № від 03.05.2019; штрафні санкції в сумі 200,00 грн., що виникли на підставі податкового повідомлення-рішення № від 12.05.2020; штрафні санкції в сумі 23 250,84 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення № від 26.12.2017.

У зв`язку з несплатою відповідачем грошових зобов`язань позивачем 14.03.2014 винесено податкову вимогу форми «Ф» № 127-25/37, яку надіслано платникові податків.

У добровільному порядку заборгованість відповідачем не сплачена, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач доказів сплати чи часткової сплати податкового боргу суду не надав.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Враховуючи вимоги п. 56.11 ст. 56 ПК України, грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно із п. 54.5 ст. 54 даного Кодексу, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Щодо доводів апелянта про повторне стягнення боргу, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідач вказує на те, що борг виник на підставі податкових повідомлень-рішень № від 01.07.2016, № від 01.07.2016, № від 01.07.2016, № від 01.07.2016, № від 12.08.2016, № від 04.10.2016 та крім цього, покликається на рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/2088/16.

Однак такі доводи апелянта є безпідставними, оскільки у справі №817/2088/16 вирішувалося питання про стягнення безпосередньо заборгованості з податку на додану вартість, а у даній справі розглядається питання про стягнення пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, визначених вказаними податковими повідомленнями-рішеннями.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем пропущений строк примусового стягнення боргу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COV1D-19)» від 30 березня 2020 року №540-ІХвнесено зміни до ПК України, зокрема підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-2, відповідно до абз.4 якого передбачено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Згідно розрахунку виникнення податкової заборгованості №5441/5/17-00-13-03-08 від 14.06.2021 року, який позивачем долучений до матеріалів позовної заяви, початок виникнення податкового боргу - 30.01.2018 року, що підтверджується відомостями Інтегрованої картки платника податку за 2018 рік.

Зокрема 30.01.2021 року зараховано 9000,00 грн (стягнення в межах виконавчого провадження - платіжне доручення №646 від 30.01.2018 року), що призвело до виникнення пені, яка відображена в інтегрованій картці платника податку датою виникнення 30.01.2018 року. Подальше погашення податкового боргу, який існував станом на 31.12.2017 року в сумі 232550,34 грн., призводило до виникнення пені в періоді такого погашення, а тому безпідставними є посилання відповідача на пропуск строків стягнення податкового боргу, визначених ст. 102 ПК України.

Відповідно до приписів п.п 14.1.162. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 129.1.1. п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річні облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (п. 129.4. ст. 12і Податкового кодексу України).

Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України - 20 травня 2016 року за №751/28881).

Пункт 1 підрозділу 7 Розділу III, передбачає, що нарахування пені розпочинається після закінчення строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу. При нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно з Податковим кодексом України; у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролююча органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Як уже зазначалось вище, стягнення податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями форми «Н» від 01.07.2016 №; від 01.07.2016 №; від 01.07.2016 №; від 01.07.2016 №; від 12.08.2016 №; від 04.10.2016 № було предметом розгляду у справі №817/2088/16. Рішенням від 03.02.2017 року позов Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС Рівненській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. У цій справі ( про стягнення податкового боргу ) №460/10725/21 підставою стягнення є пеня, що нарахована по факту несвоєчасної сплати боргу.

З матеріалів справи слідує, що нарахування пені в загальній сумі 142 171,01 грн. на несвоєчасну сплату податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями від 01.07.2016 №; від 01.07.2016 №; від 01.07.2016 №; від 01.07.2016 №; від 12.08.2016 №; від 04.10.2016 № розпочалося в зв`язку із погашенням податкового боргу 30.01.2018 року та відповідно відбувалося 31.01.2018 року, 01.02.2018 року, 13.02.2018 року, 26.02.2018 року, 17.05.2018 року, 31.01.2019 року, 04.02.2019 року, 14.02.2019 року, 25.02.2019 року, 29.05.2019 року. 15.05.2020 року, 06.07.2020 року, 05.11.2020 року, 07.12.2020 року.

Окрім того, підставною для стягнення податкового боргу у справі №460/10725/21 є також штрафні санкції, визначені контролюючим органом як грошове зобов`язання згідно податкових повідомлень - рішень від 03.05.2019 року № на суму 510 грн. (відображено в ІКПП датою нарахування 27.06.2019 року), від 12.05.2020 року № на суму 200 грн. (відображено в ІКПП датою нарахування 22.05.2020 року ()79,87+120,13=200), від 26.12.2017 року № від 26.12.2017 року (відображено в ІКПП датою нарахування 25.09.2020 року 7669,16 грн.+5581,68 грн =23250,84 грн).

Таким чином, позивачем не було пропущено строк для примусового стягнення податкового боргу.

Щодо покликань апелянта на ту обставину, що податкове зобов`язання, визначене у податковому повідомленні-рішенні № від 12.05.2020, є неузгодженим.

Контролюючим органом була сформована та надіслана відповідачу податкова вимога форми «Ф» від 14.03.2014 № 127-25/37 на суму 389,25 грн..

Відповідачем не надано доказів оскарження податкової вимоги та інших рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, а відтак вказані грошові зобов`язання вважаються узгодженими і підстави для їх несплати відсутні.

Покликання апелянта на оскарження податкового повідомлення рішення № від 12.05.2020 та відкриття провадження 12.11.2021 р. у цій справі Рівненським окружним адміністративним судом апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки доказів оскарження такого відповідачем до суду першої інстанції не надано, оскаржено після відкриття провадження у даній справі, не заявлено клопотання про зупинення провадження у справі про стягнення податкового боргу у зв`язку із оскарження податкового повідомлення рішення та крім цього, за результатами розгляду справи про оскарження податкового повідомлення рішення № від 12.05.2020 у випадку його скасування, податковий орган зобов`язаний перерахувати суму податкових зобов`язань платника податку.

Відповідно до п. п. 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Отже, оскільки у встановлений законодавством строк відповідачем не сплачено податковий борг у загальній сумі 166 131,85 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, відповідач доказів сплати чи часткової сплати податкового боргу суду не надав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року у справі №460/10725/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. В. Глушко
Р. Б. Хобор