Справа № 160/8163/22
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2022 року Справа № 160/8163/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
Обставини справи: 13.06.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до пільгового стажу роботи за Списком №1, період його роботи - гірником підземним 3-го розряда з повним робочим днем в шахті з 22.05.2005 року по 03.01.2006 року на ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля ВСП Шахтоуправління Дніпровське, до складу якого увійшла шахта Дніпровська ВАТ Павлоградвугілля, який дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , починаючи з дня його звернення до Головного управління Пенсійного фонду України з 06 лютого 2022 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
12.07.2022 року від відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач не погоджується з поданою заявою, з огляду на наступне. Так, ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління з 12.11.2021 року та отримує пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання (друга група), обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 06.02.2022 року ОСОБА_1 через вебпортал електронних послуг ПФУ звернувся із заявою про перерахунок пенсії. Дана заява розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 14.02.2022 року ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії. 04.05.2022 року позивач звернувся із заявою про надання інформації з питань пенсійного забезпечення, на яку відповідачем надано відповідь. Щодо питання по суті, згідно довідки про підтвердження пільгового трудового стажу від 19.10.2021 №719, виданої ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», ОСОБА_1 працював на шахті «Дніпровська» з 05.07.2004 по 23.07.2013. Протягом періоду з 06.09.2004 по 03.09.2006 за професією гірника підземного з повним робочим днем у шахті. Термін дії атестації, затвердженої наказом №108 від 21.02.2000 (5 років) закінчився 21.02.2005, а термін дії наступної атестації, затвердженої розпорядження №7 розпочався 03.01.2006. Перерва в проведенні атестації становить з 22.02.2005 по 03.01.2006. Враховуючи зазначене, Головне управління не має законних підстав зарахувати до пільгового стажу позивача період його роботи в ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 22.02.2005 по 03.01.2006, в проміжок часу коли на підприємстві виникла перерва в проведенні атестації робочих місць.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №149088, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено з 12.11.2021 року другу групу інвалідності (до 01.12.2022р.) внаслідок трудового каліцтва.
Згідно роздруківки «Форма РС-право» ОСОБА_1 , з 12.11.2021 року призначено пенсію по інвалідності. Страховий стаж (повний) складає 53 роки 5 місяців 21 день (страховий стаж до 01.01.2004 3 роки 3 місяці 27 днів; страховий стаж після 01.01.2004 15 років 7 місяців 0 днів; додаткові роки за список 1 14 років 0 місяців 0 днів; додатковий стаж 20 років 6 місяців 24 дні; в т.ч. робота за списком №1 14 років 5 місяців 11 днів.
06.02.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок призначеної пенсії.
14.02.2022 року Відділом перерахунків пенсій №2 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення про відмову в перерахунку (о/р НОМЕР_2 рнокпп НОМЕР_1 ). В даному рішенні зазначено зокрема наступне.
06.02.2022 року заявник звернувся із заявою через вебпортал електронних послуг ПФУ про перерахунок пенсійної справи.
Провівши аналіз пенсійної справи встановлено, що стаж, в т.ч. пільговий, обчислено відповідно до норм законодавства. Підстави для проведення перерахунку відсутні.
04.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив надати детальну відповідь про не взяття до пільгового стажу період роботи на шахті «Дніпровська» з 22.02.2005р. по 03.01.2006р.
Згідно довідки виданої ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Дніпровське» від 19.10.2021 №719 заявник працював з 05.07.2004 по 23.07.2013 гірником підземним, електрослюсарем підземним та гірничим майстром з повним робочим днем під землею за Списком №1.
Атестація робочих місць за умовами праці на підприємстві проведена згідно наказів: №108 від 21.02.2000, розпоряджень №7 від 03.01.2006, №10 від 04.01.2011, №155 від 10.01.2013. Тому, до пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано період роботи з 22.02.2005 по 03.01.2006.
Згідно наданих документів загальний страховий стаж зарахований по 17.11.2021 складає 53 роки 05 місяців 21 день, в т.ч. пільговий стаж за Списком №1 14 років 05 місяців 11 днів та додатковий стаж з дня встановлення інвалідності до досягнення особою пенсійного віку 20 років 06 місяців 24 днів.
Не погоджуючись із відмовою в перерахунку пенсії та не зарахуванням періоду роботи позивача, в ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля ВСП Шахтоуправління Дніпровське, останній звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Трудова книжка, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України та згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, є основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.07.2002р. позивач працював у спірний період (з 22.05.2005р. по 03.01.2006р.) на шахті «Дніпровська» ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем у шахті.
Як вбачається, з копії трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.07.2002р. записи зроблені чітко, та не містять виправлень.
Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №719 від 19.10.2021 року, ОСОБА_1 дійсно працював в ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» зокрема: за період з 06.09.2004 (наказ №134к від 06.09.2004р.) по 03.09.2006р. виконував в гірничому виробництві: ведення гірничих і інших видів робіт з метою видобутку вугілля, підземним способом за професією гірник підземний з повним робочим днем у шахті, що передбачено Списком №1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1.1а постанови КМУ №36 від 16.01.2003р. Відповідно до ч.2 п.1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 06.09.2004р. по 03.09.2006 01 років 11 місяців 29 днів.
В довідці №719 від 19.10.2021 року зазначено, що професії позивача підтверджені результатами атестації робочих місць: наказ №108 від 21.02.2000р., лист №003/07-1-306 від 03.08.2006 про подовження терміну дії наказу №108 від 21.02.2000р., на 11 місяців (з 22.02.2005р. по 03.01.06р.), розпорядження №7 від 03.01.2006р., розпорядження №10 від 04.01.2011р., розпорядження №155 від 10.01.2013р.
Атестація у спірний період на підприємстві проведена наказами №108 від 21.02.2000 року та № 7 від 03.01.2006 року.
Відповідач стверджує, що термін дії атестації, затвердженої наказом №108 від 21.02.2000р. (5 років) закінчився 21.02.2005, а термін дії наступної атестації, затвердженої розпорядженням №7 розпочався 03.01.2006р. Перерва в проведенні атестації становить період з 22.05.2005 по 03.01.2006, а отже, відсутні законні підстави для зарахування вказаного періоду роботи до пільгового стажу роботи.
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).
Так, згідно з пунктом 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Крім того, з аналізу зазначених правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі непроведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що незарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу ОСОБА_1 суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Позивач до заяви про призначення пенсії надав відповідачу трудову книжку серії НОМЕР_3 та довідку № 719 від 19.10.2021 року, що не заперечується відповідачем у відзиві та підтверджується матеріалами пенсійної справи, а отже, на момент прийняття спірного рішення відповідач був обізнаний про наявний у трудовій книжці спірного запису.
Крім того, позивачем до позову надано лист Головного державного експерта області з умов праці Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації №003/07-1-306 від 03.08.2006, зміст якого зводиться до того, що у зв`язку з важким фінансовим становищем, що складалося на шахті, з незалежних від підприємства причин, у відповідні терміни не проведено атестацію робочих місця за умовами праці. Замість 2005 року вказану атестацію проведено в 2006 році за минулий термін. Умови і характер праці, технологія виробництва і дислокація робочих місць не змінилася. За вказаних обставин, на підставі наказу Міністерства праці та соціальної політики України №205 від 21.08.2000 року, з метою соціального захисту працюючих в шкідливих і важких умовах праці Дніпропетровська обласна державна експертиза умов праці дала згоду на поширення терміну дії наказу від 21.02.2000 року №108 до 03 січня 2006 року.
Отже, враховуючи викладене, дії відповідача щодо незарахування позивачу до пільгового стажу періоду роботи з 22.05.2005 року по 03.01.2006 року є протиправними.
А відтак позовна вимога про зобов`язання зарахувати даний період до пільгового стажу підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Позивач 06.02.2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії.
14.02.2022 року Відділом перерахунків пенсій №2 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення про відмову в перерахунку (о/р НОМЕР_2 рнокпп НОМЕР_1 ).
04.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив надати детальну відповідь про не взяття до пільгового стажу період роботи на шахті «Дніпровська» з 22.02.2005р. по 03.01.2006р.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути вмотивованим.
Однак, оскаржуване рішення не містить жодних обґрунтувань підстав для відмови, що змушує позивача повторно звертатись за відповідним роз`ясненням.
Отже, на думку суду, відповідач, як уповноважений орган, діяв не у спосіб, визначений законом, тому така його поведінка не може вважатися правомірною, а відтак таке рішення відповідно є неправомірним та не обгрунтованим.
За загальним правилом, діями суб`єкта владних повноважень є сукупність вчинків здійснених у межах наданих чинним законодавством повноважень. Отже, під протиправними діями суб`єкта владних повноважень слід розуміти активну форму поведінки, пов`язану з виконанням дій, які такий суб`єкт не мав права вчинювати відповідно до його повноважень, за відсутності обставин, з якими пов`язана необхідність вчинення певної дії або з порушенням процедури.
До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , починаючи з дня його звернення до Головного управління Пенсійного фонду України з 06 лютого 2022 року, суд зазначає наступне.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 06.02.2022 року по суті із прийняттям вмотивованого рішення.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У зв`язку із чинністю вказаної вище норми Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуто заяву позивача про перерахунок пенсії, який у розглянутому спорі є органом, що приймає рішення про перерахунок пенсії.
Таким чином, суд зобов`язує саме Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко