Справа № 160/8555/22
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2022 року Справа № 160/8555/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
21.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, в якій просить:
- визнати бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури, яка відповідно до ст.52 КАС України з 11.09.2020 року, є правонаступником прокуратури Дніпропетровської області, щодо неналежного розрахунку з ОСОБА_1 , а саме: невиплати позивачу частини заробітної плати - посадового окладу визначеного за ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», за період з 01.07.2015 року по 30.09.2019 року, протиправною;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 902 261 (дев`ятсот дві тисячі двісті шістдесят одну) гривню.
Одночасно з подачею позову позивачем заявлено клопотання про витребування доказів з Дніпропетровської обласної прокуратури, а саме:
- належним чином засвідчену довідку про посадовий оклад, який отримував ОСОБА_1 з 01.07.2015 року по 30.09.2019 року.
В обґрунтування позову зазначено, що належним способом захисту прав позивача у наведених правовідносинах є застосування норми прямої дії ч.3 ст. 152 Конституції України та стягнення на його користь матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч.3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України, що визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року № 6-р/2020.
Ухвалою від прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8555/22 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою від 18.07.2022 року задоволено клопотання представника про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та ухвалено продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
22.07.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог зважаючи на відсутність протиправної бездіяльності відповідача, так як у останнього відсутнє право на здійснення перерахунку та виплати посадового окладу позивачу за період з 01.07.2015 року по 30.09.2019 року самостійно без правового регулювання, а рішення КСУ №6-р/2020 від 26.03.2020 року прийняте після вказаного періоду.
12.08.2022 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог.
Судове засідання, яке відбулося 02.08.2022 року, відкладено до 09.08.2022 року у зв`язку з неотриманням позивачем відзиву; з 09.08.2022 року відкладено до 16.08.2022 року, з 16.08.2022 року до 25.08.2022 року. 25.08.2022 року ухвалено продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи з урахуванням реальної поточної обстановки, що склалася в регіоні відповідно до Рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , що наявна у матеріалах справи, позивач:
- 13.09.2013 року призначений прокурором Заводського району Заводського району м. Дніпродзержинська на період відпустки по догляду за дитиною штатного працівника, Наказ від 13.09.2103 року №2450к;
- 19.02.2014 року призначено прокурором прокуратури Заводського району м. Дніпродзержинська, Наказ від 19.02.2014 року №298к;
- 15.12.2015 року призначений прокурором Дніпродзержнинської місцевої прокуратури, Наказ від 14.12.2015 року №2392к;
- 27.03.2017 року призначений прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника, Наказ від 27.03.2017 року;
- 16.07.2018 року призначений прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника, Наказ від 16.07.2108 року №886к;
- 11.01.2019 року призначений прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4, Наказ від 11.01.2019 року, №39;
- 22.10.2021 року звільнений з посади та органів прокуратури, Наказ від 19.10.2021 року.
16.12.2021 року позивач звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату позивачу, ОСОБА_1 , неотримані грошові кошти у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме: посадового окладу, визначеного за ч.3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визначені неконституційними, за період з 01.01.2015 року по 22.10.2021 року.
Листом від 24.01.2022 року Дніпропетровською обласною прокуратурою надано відповідь на заяву від 16.12.2021 року, яка зареєстрована 11.01.2022 року, та повідомлено, що оплата праці позивача здійснювалась відповідно до Постанови КМУ №505 від 31.05.2012 року, а тому відсутні підстави для перерахунку посадових окладів за вказаний період часу.
Вважаючи протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури в частині нарахування посадового окладу у розмірі, що є меншим ніж встановлений ст. 81 Закону України Про прокуратуру, позивач звернувся до суду за захистом свої прав.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 01.01.2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 01.01.2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
При цьому в редакції до 19.09.2019 року ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" мала таку редакцію: посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Водночас в редакції до 06.12.2016 року ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" мала таку редакцію: посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:
з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат;
з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат;
з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Згідно з ч. 9 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" (№1697-VII) передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Разом з тим, ч. 1 ст. 90 Закону України "Про прокуратуру" (№1697-VII) визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Слід зазначити, що пп. 1 п. 13 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.
У відповідності до ст. 8 та ст. 13 Закону України "Про оплату праці" визначено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених ч. 3 цієї статті, та ч. 1 ст. 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Згідно з чч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Законом України від 28.12.2014 року "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26 яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Положеннями п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що положення ч. 2 ст. 33, ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічні положення закріплені у пункті 11 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік".
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури (пункти 2 і 6).
Постановами Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року №763 і від 09.12.2015 року №1013 унесені відповідні зміни до схем посадових окладів працівників органів прокуратури.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Одночасно, Законом України від 28.12.2014 року "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", якого доповнено п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, яким встановлено, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також, п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що положення ч. 2 ст. 33, ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", як спеціальним законом, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, які фінансуються з державного бюджету, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір і порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року №763 і від 09.12.2015 року №1013.

Підпунктом 1 п. 13 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Однак, Кабінет Міністрів України вказаного не здійснив, тоді як реалізація положень Закону України "Про прокуратуру" є неможливою без унесення відповідних змін як до Постанови КМУ №505, так і до Бюджетного кодексу України й законів про Державний бюджет України на відповідні періоди, щодо заробітної плати працівників органів прокуратури.

Зміни до Постанови КМУ №505, зокрема, щодо розмірів окладів працівників органів прокуратури не вносились, законами про Державний бюджет України на відповідні періоди не було передбачено видатки на реалізацію положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", а, отже, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Окрім того, як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 року у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Наведені висновки узгоджуються з усталеною судовою практикою, висловленою, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 року по справі №823/774/16, від 20.02.2019 року по справі №808/2718/17, від 18.03.2020 року по справі №0640/3667/18, від 07.05.2020 року по справі №802/1179/16-а.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 по справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас, як визначено ч. 2 ст. 152 Конституції України і ч.1 ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30.09.2010 року №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 08.12.2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Подібний висновок також висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 року по справі № 4819/49/19, за яким: рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).

Окрім того, дія окремого положення п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, згідно із рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020 року.

У позовних вимогах позивач просить визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо неналежного розрахунку з ним, а саме: невиплати позивачу частини заробітної плати посадового окладу, визначеного за ч. 3 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 01.07.2015 року по 30.09.2019 року.

Однак, суд зауважує, що Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 на спірні правовідносини за вказаний вище період не може вплинути, так як такі правовідносини виникли до прийняття указаного рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі № 320/1874/19.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко