Справа № 308/6324/22
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/6324/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.

при секретарі судового засідання Ігнатюк І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгород справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

25.05.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів ДПП, УПП в Закарпатській області, в якому просить визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №005459 від 15.05.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ст. 125 КУпАП, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування заявленого позивач посилається на те, що за оскаржуваною постановою йому інкриміновано порушення з приводу того, що нібито він, керуючи автомобілем марки «Опель Зафіра» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Ужгороді, по вул. Заньковецької, 2, подав звуковий сигнал безпідставно та не мав при собі посвідчення водія, чим порушив п. 9.5 та п. 2.1.а ПДР України, внаслідок чого на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Позивач з оскаржуваною постановою не погоджується, вважає її протиправною і такою, що підлягає скасуванню, так як вважає, що він не вчиняв правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 126, ст. 125 КУпАП, на його заперечення щодо неправомірного звинувачення і складення постанови інспектор поліції не звертав увагу, на прохання пред`явити докази порушення вказаних вимог ПДР України - інспектор таких не пред`явив. Крім того, позивач зазначає, що права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема на правову допомогу, до розгляду інспектором постанови йому фактично роз`яснено не було, як і не було законних підстав для пред`явлення інспектором вимог про пред`явлення документів на право керування автомобілем. Таким чином позивач вважає, що висновок про наявність в його діях складу правопорушення, які зазначені в постанові складено на припущеннях і за відсутності жодного належного доказу.

27.05.2022 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

21.06.2022 ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків.

05.07.2022 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у адміністративній справі № 308/6324/22 відкрито провадження та призначено судове засідання.

15.07.2022 представник відповідача Котубей О.В. подав до суду відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 з якого вбачається, що 15.05.2022 о 20:40 екіпаж патрульної поліції під час несення служби по вул. Зеньковецького, 2, в м. Ужгород помітив автомобіль «Opel Zafira» номерний знак « НОМЕР_1 », який порушив ПДР України, а саме: порушив пункт 9.5 ПДР України, тобто під час керування транспортним засобом подав звуковий сигнал у населеному пункті, чим скоїв адміністративне правопорушення за ст. 125 КУпАП. Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» автомобіль було зупинено. Поліцейський належним чином представився, назвав причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Під час перевірки документів Поліцейський встановив що водій керував автомобілем та не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1 а ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Встановивши факт вчинення адміністративних правопорушень, а саме порушення вимог п. 9.5, 2.4 а та 2.1 а ПДР України, відповідальність за які передбачені ст. 125 та ч. 1 ст. 126 було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача. Водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (підтверджується підписом у постанові), ознайомлено з доказами. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП шляхом поглинання більш легкого правопорушення тяжчим Поліцейський виніс постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 425 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію, на що позивач погодився.

Що стосується ненадання ОСОБА_1 поліцейському посвідчення водія, у відзиві представник відповідача вказує, що 25.04.2022 року відносно ОСОБА_1 були складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №1596099 від 25.04.2022 року за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії ОСОБА_1 поліцейськими не вилучалося, так як він його не надав. Так, 15.05.2022 року на вимогу поліцейського Пайдич Й.Й. зупинився, проте не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, так як поліцейські його посвідчення водія моли під час перевірки вилучити згідно ст. 265-1 КУпАП. Бо у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, (ч. 1 ст. 130 КУпАП - це передбачає) поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення. При цьому в даному випадку документом який підтверджує наявність права керування автомобілем є тимчасовий дозвіл, оскільки посвідчення водія підлягає вилученню. Так, 01 липня 2022 року Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шумило Н.Б., розглянувши матеріали справи, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. І ст.130 КУпАП (Справа № 308/5230/22). постановив: визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На даний час постанова суду не оскаржена.

Щодо розгляду справи на місці правопорушення представник відповідача вказує, що поліцейським було прийнято рішення по справі на місці вчинення адміністративного правопорушення відповідно до положень ст. 258 та відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395. Вказане узгоджується також з правовою позицією колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду по справі № 465/6677/16-а (Постанова від 21.11.2018).

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, заяв про відкладення судового засідання не подавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, у відповідності до положень ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 9.5. Правил дорожнього руху передбачено, що подавати звукові сигнали у населених пунктах забороняється, крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до ст. 125 КУпАП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження.

Вимогами ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» регламентовано, що водій зобов`язаний, серед іншого, мати при собі посвідчення водія.

Аналогічні за змістом вимоги містяться і у Правилах дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зокрема у п.2.1. а), відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Виходячи з наведених норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2019 року по справі №164/2068/17.

За порушення водієм зазначених вимог Правил дорожнього руху, передбачено адміністративну відповідальність.

Так, у відповідності до положень ч.2 ст.126 КУпАП (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П`ятнадцятого травня 2022 року заступником командира взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Дорош Федором Івановичем винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ст. 125 КУпАП.

За змістом оскаржуваної постанови 15.05.2022 о 20:40 в м. Ужгород по вул. Заньковецького, 2, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Opel Zafira» номерний знак « НОМЕР_1 », безпідставно подав звуковий сигнал та не мав при собі посвідчення водія, чим порушив пункт 2.1.а ПДР України та пункт 9.5 ПДР України.

Згідно ч. 3 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративного правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Вимогами п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Суд при цьому не приймає до уваги наведені позивачем у його заяві твердження, оскільки, виходячи з вище приведеного правового обґрунтування, вони не впливають на законність дій відповідача та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП).

Визначення доказів міститься у ст. 251 КУпАП, якою визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною і відповідно дії інспектора Дорош Ф.І. по винесенню даної постанови є протиправними, оскільки інспектор поліції не розглянув справу по суті, не надав позивачу можливості надати заперечення та пояснення по справі, не ознайомив його з правами відповідно до вимог ст. 268, 278-280 КУпАП, ст. 63 Конституції України, не надав жодних доказів правопорушення, тобто була порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Доводи позивача про не ознайомлення інспектором Дорошем Ф.І. з його правами спростовуються підписом позивача у оскаржуваній постанові, де ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що «права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено». Письмові пояснення та заперечення ОСОБА_1 до постанови про адміністративне правопорушення не внесено.

Отже, посилання позивача на те, що відповідачем не було встановлено факту подачі звукового сигналу саме позивачем, та взагалі ким-небудь іншим, не можуть бути належною підставою для скасування постанови, оскільки не підкріплені будь якими доказами, та не спростовують факту вчинення адміністративного правопорушення. Про те, що сигнал поданий з метою неможливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді матеріали справи не містять, позивач про це також не вказує.

Також, у даній справі позивачем не було доведено, а судом не встановлено порушень при прийнятті оскаржуваної постанови, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, постановою Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 зроблено висновок, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Крім того, статтею 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів).

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, враховуючи, що відповідач діяв у порядку, передбаченому процесуальним законом, а вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення доведена належними та допустимими доказами суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування постанови інспектора серії БАБ №005459 від 15.05.2022, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 77, 90, 262, 286 КАС України,

ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов