Справа № 200/3553/22
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року Справа№200/3553/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Аляб`єва І.Г.

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення 19.02.2019 остаточного розрахунку при звільнені з військової служби позивача в запас Збройних Сил України;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені з військової служби за період з 20.02.2019 по 28.01.2022 в розмірі 105 749,28 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені з військової служби за період з 20.02.2019 по 28.01.2022 в розмірі 105 749,28 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 19.02.2019 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При звільненні з військової служби відповідач не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків, а саме, не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/3723/20-а позивачу нараховано компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018 року у розмірі 24 625,08 грн, та перераховано платіжним дорученням від 27.01.2022 №108 на картковий рахунок позивача.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні протиправною, та такою, що порушує його права.

Ухвалою суду від 16.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

23.06.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог та вважає їх такими, що задоволенню не підлягають. По суті спірних правовідносин пояснив, що трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані законодавством, а тому норми законодавства про оплату праці і вирішення таких спорів не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового права. Відповідно, відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , згідно витягу з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1438- від 31.10.2017 року зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.08.2018 року № зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ВЧ, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , має статус внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 позивач перебував на військовій службі з 01.08.1990 по 19.02.2019.

Як встановлено судом з 09.01.2015 по 19.02.2019 проходив військову службу на посаді заступника військового комісару - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебував на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 виданого 08.06.2015 позивач є учасником бойових дій.

Як вбачається з довідки № 5/175 ОСОБА_1 в період з 15 квітня 2014 року по 17 серпня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції.

Наказом Начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України від 11.01.2019 № 10 позивач звільнений з лав Збройних Сил України в запас (військовий квиток серії НОМЕР_3 ); з 19.02.2019 перебуваючи в званні підполковник позивач наказом Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 , звільнений з посади та виключений зі списків особового складу частини.

Має право на пенсію за вислугу років відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 виданого 13.06.2019.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2021 в справі №200/3723/20-а позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_6 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; ) про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, - задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які ОСОБА_1 отримував за останньою займаною штатною посадою, згідно розділу ХХХІ «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби», пункту 6 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», за період з 2015 року по 2018 рік.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_7 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на підставі розділу ХХХІ, пункту 6 наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року, перерахувати, нарахувати та виплати ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислуги років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які позивач отримував за останньою займаною посадою, за період з 2015 року по 2018 рік, з урахуванням вже раніше виплаченої суми компенсації невикористаної додаткової відпустки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовленно.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем було перераховано на рахунок позивача нараховано компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018 року у розмірі 24 625,08 грн., та перераховано 27.01.2022 на картковий рахунок позивача, що підтверджується випискою банку.

У зв`язку з тим, що повний розрахунок при звільненні був проведений з порушенням строків, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Верховний Суд вважає, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

На підставі статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Спірні правовідносини регулюються приписами статей 116 і 117 КЗпП України, оскільки законодавство про проходження військової служби не передбачає жодної гарантії захисту конституційного права на оплату праці.

Так, приписами частини 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що відповідач розрахувався з позивачем при звільненні не в повному обсязі.

Несвоєчасна виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій обумовлена бездіяльністю військової частини, що визнано Донецьким окружним адміністративним судом.

Строк затримки розрахунку при звільненні розпочався з 19.02.2019 по 28.01.2022.

Приписами частини 1 статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, у разі несвоєчасної виплати працівникові нарахованих коштів (не існує спору щодо суми) працедавець, сплачуючи заборгованість, має виплатити і середній заробіток час прострочення.

Приписами частини 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, якщо існує спір щодо суми заборгованості (у тому числі щодо її існування) і позов задоволено судом у повному обсязі, то працедавець має визначити заробіток, а якщо позов задоволено частково, то питання про сплату середнього заробітку за час прострочення вирішує суд.

Оскільки суд задовольнив позов про зобов`язання нарахувати і виплатити компенсацію за невикористані дні календарної відпустки як учаснику бойових дій у повному обсязі, то у відповідача виник обов`язок визначити і виплатити середній заробіток за період з 19.02.2019 по 28.01.2022.

Обчислюючи розмір середнього заробітку, відповідач має керуватись правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц, який міститься у постанові від 26.06.2019 (право зменшити розмір середнього заробітку, врахувавши певні факти).

Це, зокрема:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Крім того, у постанові від 30.11.2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №480/3105/19, зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

При вирішенні справи суд також враховує строк зволікання позивача із зверненням до суду з позовом про стягнення належних при звільненні сум. Зокрема, до суду позивач звернувся у квітні 2020 року, тобто через рік після виникнення обов`язку роботодавця здійснити розрахунок при звільненні.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір належної позивачу компенсації у цьому конкретному випадку, суд враховує, що невиплачена позивачу сума є лише частиною його заробітку, існував спір про наявність права на цю суму, а позивач звернувся за стягненням цієї суми до суду лише через рік після звільнення.

Суд також враховує доводи позивача про те, що звільнившись 19.02.2019 позивач отримав неповну довідку про розрахунок середнього розміру грошового забезпечення за останні 2 місці перед звільненням від 14.11.2019 №10/235/1 де сума цього забезпечення за звільненням складала 2 115 грн. В даній довідці на думку позивач, відповідачем протиправно не вказано суму індексації для обчислення пенсії.

У зв`язку з чим Ухвалою суду від 16.06.2022 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 докази розрахунку з позивачем при звільнені з військової служби.

До відзиву відповідачем не додано витребувані судом документи без зазначення причин неможливості надати витребувані докази.

Виходячи з наведеного у суду відсутня можливість визначити конкретну суму середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені з військової служби за період з 20.02.2019 по 28.01.2022.

Суд також враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові № 761/9584/15-ц. Там колегія суддів зазначила, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За наслідками касаційного перегляду Верховний Суд вирішив, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Виходячи з викладеного та враховуючи : наявність воєнної ситуації у Донецькій області, що унеможливлює перевірку доводів позивача про неправильність розміру грошового забезпечення у відповідній довідці та необхідність пропорційного зменшення суми відшкодування, суд вважає, що позивач має право на отримання 30 000 грн відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні (що відповідає вищенаведеним правовим позиціям Верховного Суду та є достатнім відшкодуванням майнових втрат, що міг зазнати позивач у зв`язку з затримкою розрахунку).

Щодо твердження відповідача, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, суд зазначає наступне.

Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст.122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 11.02.2021 в справі №240/532/20 висловив правову позицію, згідно з якою строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, який є спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, строком звернення до суду з цим спором є місячний строк, установлений ч.5 ст.122 КАС України, який розпочинає сплив з дня проведення з позивачем остаточного розрахунку.

Строк звернення до суду з цим позовом 27.02.2022.

Проте, Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21.04.2022 № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022 №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 12.08.2022 №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб тобто до 21.11.2022.

Враховуючи викладене та те, що позивач мешкає в м.Маріуполі Донецької області, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та поновити позивачеві строк звернення до адміністративного суду.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_7 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення 19.02.2019 остаточного розрахунку при звільнені з військової служби ОСОБА_1 в запас Збройних Сил України.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (місцезнаходження: АДРЕСА_7 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені з військової служби за період з 20.02.2019 по 28.01.2022 в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено і підписано 13 вересня 2022 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв