Справа № 280/3417/22
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

09 вересня 2022 року Справа № 280/3417/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса для листування: « АДРЕСА_1 , адреса проживання позивачки: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник позивача Меламед Вадим (69005, м.Запоріжжя, пр-т. Соборний, 160, оф. 10.23, РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), відповідно до якого позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення пенсії позивачки протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачці викладене в листах відповідача № 0800-0202-8/8274 від 28.01.2022 і № 0800-0202-8/10276 від 04.02.2022 та визнати протиправними та дискримінаційними дії відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсію позивачці та зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вчинити певні дії поновити виплату пенсії позивачці з 07.10.2009, на вказаний нею банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стягнути з відповідача кошти в сумі 100,000 гривень (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачці.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.02.1997 позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Представник позивача 20.01.2022 безпосередньо звернувся до пенсійного органу з заявою про поновлення пенсії за віком. Проте позивачем отримано відмову у поновленні відповідної пенсії. Позивач із сказаними рішеннями відповідача незгоден, вважає його незаконним, оскаржуваними діями відповідача порушене право позивача на соціальний захист, а саме на отримання пенсії. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

04.07.2022 до суду надійшов відзив від відповідача (вх.. №25124), відповідно до якого в задоволенні позовної заяви просить відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій громадянам регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №21-1 (із змінами). Відповідно до пункту 2.9 вказаного Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце проживання (реєстрації) та вік). Документів, що підтверджують громадянство України позивачем не надано. При цьому зазначає, що надане посвідчення не є документом, який посвідчує особу громадянина України та підтверджує ізраїльське громадянство. Відтак підстави для поновлення пенсії відсутні. Прийняте рішення вважають обґрунтованим та таким, що прийняте на підставі діючого законодавства.

Ухвалою суду від 01.06.2022 відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.04.1990 року по досягненні пенсійного віку та наявності 40 років страхового стажу, була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон.

Перед виїздом за кордон позивачка мешкала за адресою: АДРЕСА_3 .

Для оформлення постійного проживання за кордоном позивачка оформила зняття з реєстрації з останнього місця проживання та здала паспорт громадянина України, як це визначено «Порядком розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном», затвердженим Наказом Міністра закордонних справ України № 201 від 22.11.1999та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1999 року за №903/4196.

Замість паспорту громадянина України позивачка отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданий органом 0800, 31.01.1997.

27.02.1997 позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Як слідує з адміністративного позову, позивачка звернулася до відповідача з проханням поновити їй пенсію з 07.10.2019 та виплатити її на визначений нею банківський рахунок НОМЕР_4 .

20.11.2019 представник позивачки, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала особисто безпосередньо до Відповідача нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву Позивачки про поновлення пенсії.

13.12.2019 був отриманий лист відповідача № 109/М-1 від 04.12.2019, у відповідності до якого позивачці було відмовлено у поновленні пенсії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2020 у справі № 280/6566/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у задоволенні позовної заяви про визнання протиправними дій, рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено в повному обсязі, на підставі того, що: Відповідач, при розгляді звернення про поновлення пенсії, вірно встановив та зазначив у таку підставу для відмови у призначенні пенсії, як не підтвердження належності до громадянства України позивачки.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у справі № 280/6566/19 апеляційну скаргу Райхман - залишено без задоволення. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2020 року у справі № 280/6566/19-залишено без змін.

Враховуючи, отримання позивачкою довідки про громадянство України та з метою недопущення порушення права Позивачки на пенсію, 20 січня 2022 року через Портал Пенсійних послуг представником Позивачки було подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заяву Позивачки про поновлення пенсії з доданими документами:

заява про поновлення пенсії (оригінал);

довіреність представників (належним чином завірена копія);

посвідчення особи № 317489110 (належним чином завірена копія);

ІПН (належним чином завірена копія);

трудова книжка (належним чином завірена копія);

довідка про належність до громадянства України №6164/19-530зг-57 від 05.03.2021 року (належним чином завірена копія );

заява ОСОБА_1 про виплату пенсії на банківський

рахунок (оригінал).

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в своїх рішеннях № 0800-0202-8/8274 від 28.01.2022 та № 0800-0202-8/10276 від 04.02.2022 відмовив у поновленні виплати пенсії Позивачці.

Позивач не погодившись з відмовою органу Пенсійного фонду України у поновленні виплати пенсії за віком, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України має право на вибір місця проживання. При цьому обсяг конституційних прав не може бути обмежено.

У пункті 2 ч. 1 ст. 49 та у другом реченні ст. 51 Закону 1058-IV у редакції, чинній до 07.10.2009, було передбачено припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.

Рішенням від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 Конституційний Суд України визнав зазначені положення Закону № 1058-IV такими, що не відповідають Конституції України.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

На виконання зазначеного рішення Конституційного Суду пенсійні виплати підлягають поновленню з дня ухвалення цього рішенням, а саме 07.10.2009.

Разом з тим, слід врахувати наступне.

Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Приписами ч.2 ст.49 Закону №1058-IV передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок №22-1).

Згідно з положеннями абзацу першого пункту 1.5 розділу I Порядку №22-1 (в редакції від 15.03.2019, яка була чинною на момент подання заяви про поновлення пенсії), заяви про поновлення виплати пенсії, подаються пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Таким чином, вищевказаними положеннями було визначено виключний перелік осіб, які мають право подати заяву про поновлення виплати пенсії, а саме пенсіонер особисто або його законний представник.

Пунктом 4.1 розділу IV Порядку №22-1 також було визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, при зверненні особи з відповідною заявою.

Відповідно до положень пункту 4.3 розділу IV Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення зокрема щодо поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Водночас, судом з матеріалів справи встановлено, що за результатом розгляду заяви позивача про поновлення пенсії за віком від 20.01.2022, поданої його представником за довіреністю, відповідачем складено листи № 0800-0202-8/8274 від 28.01.2022 і № 0800-0202-8/10276 від 04.02.2022, зі місту якого вбачається, що питання про поновлення пенсії позивачу, шляхом прийняття остаточного рішення, може бути розглянуто в майбутньому.

З цих підстав, суд дійшов висновку, що листи відповідача № 0800-0202-8/8274 від 28.01.2022 і № 0800-0202-8/10276 від 04.02.2022, не є рішенням, яке мав прийняти відповідач згідно приписів ч.2 ст.49 Закону №1058-IV та Порядку №22-1. Таким чином, відповідач не прийняв відповідного рішення про поновлення/відмову у поновленні пенсії, чим порушив права та законні інтереси позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.06.2020 року у справі №265/4170/17, у постанові від 30 вересня 2021 року у справі 200/10179/19-а , який колегія суддів враховує відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з огляду на наведені обставини справи, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позову, а саме в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо прийняття рішення за результатом розгляду заяви позивача від 20.01.2022 про поновлення йому пенсії за віком, поданої його представником за довіреністю, та необхідності зобов`язати відповідача повторно розглянути наведену заяву та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Суд також зазначає, що уповноваженим органом для поновлення виплати пенсії є Пенсійний фонд і суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень, адже завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що на час надання відповідачем відповіді позивачу листами № 0800-0202-8/8274 від 28.01.2022 і № 0800-0202-8/10276 від 04.02.2022 у розпорядженні відповідача не було пенсійної справи. Крім того, документи, у тому числі трудова книжка та посвідчення особи надані не в оригіналі, як того вимагає Порядок, а нотаріально засвідчені копії. Отже, відповідач має право під час прийняття рішення переконатися у дотриманні позивачем усіх передбачених законом та відповідними нормативно-правовими актами умов для поновлення виплати пенсії.

Відповідно до частин 1 - 4 ст. 317 КАС України судове рішення суду першої інстанції може бути скасовано повністю або частково у разі: 1) неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позову позивача.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100000 грн. суд зазначає наступне.

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40 Конституції України).

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону № 393/96-ВР).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою статті 1167 ЦК визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Суд звертає увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі, в тому числі, встановлений статтею 78 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 12.11.2019 по справі № 818/1430/17, що враховується судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Суд зазначає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки завдана моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 243-246 КАС України, суд,

-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса для листування: « АДРЕСА_1 , адреса проживання позивачки: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник позивача Меламед Вадим (69005, м.Запоріжжя, пр-т. Соборний, 160, оф. 10.23, РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неналежного розгляду заяви від 20.01.2022 ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву від 20.01.2022 ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком, подану представником за довіреністю та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09 вересня 2022 року.

Суддя О.О. Артоуз