Справа № 160/9118/22
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2022 року Справа № 160/9118/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
30.06.2022 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2), в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви від 07.07.2022, просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи: в колгоспі «Земледелец» Алгінського району Актюбинської області Казахстану в період з квітня 1981 року по вересень 1990 року, в Алгінському районному вузлі зв`язку на посаді телефоністки Богословської ОС з жовтня 1990 року до жовтня 1992 року, в колгоспі «Прогрес» з січня 1993 року до березня 2000 року, та з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з 23 травня 2022 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 31.05.2022 ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії. Відповідачем-2 06.06.2022 відмовлено у призначенні пенсії за віком, через відсутність необхідного трудового стажу. Позивач зазначає, що вимоги про проставлення на титульній сторінці трудової книжки печатки підприємства, на якому вперше заповнюється трудова книжка, а також завірення підписом та печаткою записів про зміну прізвища працівника, були передбачені Інструкцією, починаючи з 1993 року, в той час як трудова книжка позивачки НОМЕР_1 заведена в 1981 році, а зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 відбулася до набрання чинності Інструкцією. За таких обставин, не можна вважати неправильними записи на титульній сторінці трудової книжки колгоспника, не завірені печаткою підприємства, оскільки законодавство, чинне на час заповнення титульної сторінки трудової книжки позивачки, не передбачало обов`язковості проставлення печатки та завірення запису про зміну прізвища підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства. Позивач вказує, що надати копію свідоцтва про укладення шлюбу з ОСОБА_4 вона не може, оскільки вказаний шлюб укладений на території Казахстану, а після розірвання шлюбу в органі РАЦС в обмін на свідоцтво про розірвання шлюб у неї був вилучений оригінал свідоцтва про укладення шлюбу. На підтвердження страхового стажу у 1981 році до заяви про призначення пенсії позивач додала свідоцтво про народження доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вважає, що твердження про те, що відомості зі свідоцтва не можна прочитати, не відповідають дійсності. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
01.08.2022 представником відповідача-2 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що позивачці було роз`яснено, що за результатами розгляду документів доданих до заяви, не було зараховано: трудову книжку НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня печатка підприємства, а також до заяви не надано свідоцтво про шлюб з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , стаж зараховано частково згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; свідоцтво про народження, оскільки запис не читаємо; довідки № 2064/0/2-21 від 06.12.2021 року та 1-7а№02 від 10.01.2022 року, оскільки ім`я та по батькові зазначено зі скореченням або воно взагалі відсутнє. Позивачкою було надано свідоцтво про народження НОМЕР_2 заради зарахування періоду догляду за дитиною до загального страхового стажу, однак дане свідоцтво про народження не було зараховано з причини того, що неможливо встановити зміст даного документу через його нечитабельність. Позивачкою було надано архівну довідку № 2063/0/2-21 від 06.12.2021 року видану виконавчим комітетом Юр`іївської селищної ради в якій було зазначено, що за Книгами обліку праці і розрахунків з колгоспниками колгоспу ПРОГРЕС ОСОБА_6 (мовою оригіналу документів) значиться з січня по травень 1993 року, 1994 рік, 1998 рік, ОСОБА_6 . Значиться з січня 1995 року по грудень 1996 року, ОСОБА_6 , значиться за 1997 рік, 1999 рік, січень, лютий, березень 2000 року. Таким чином, з огляду на зміст викладений в архівній довідці № 2063/0/2-21 від 06.12.2021 року неможливо одностайно встановити про яку саме особу йдеться, а тому посадовими особами територіального органу Пенсійного фонду України цілком законно не було зараховано дану довідку через неможливість встановлення особи про яку йшлося в змісті даної довідки. З приводу архівної довідки 1-7а№02 від 12.01.2022 року слід зазначити, що в ній міститься інформація про те, що по документах колгоспу «Земледелец» Алгинского района в книгах обліку та розрахунків з членами колгоспу «Земледелец» значиться ОСОБА_7 с квітня по грудень 1981 року, а також міститься записи про ОСОБА_1 . З наведеного випливає, що зі змісту архівної довідки 1-7а№02 від 12.01.2022 року неможливо встановити особу, яка працювала в колгоспі «Земледелец», а тому в посадових осіб територіального органу Пенсійного фонду України були відсутні законні підстави врахувати дану довідку при обрахунку загального страхового стажу позивачки.
09.08.2022 представником відповідача-1 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що при досліджені трудової книжки серії НОМЕР_1 встановлено, що перша сторінка (титульний аркуш) трудової книжки не містить печатки підприємства (або печатка відділу кадрів) та містить викреслення прізвища. Свідоцтва про шлюб зі зміною прізвища (з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 ) до заяви про призначення пенсії позивачем не надано. Архівні довідки №2063/0/2-21, №2064/0/2-21 від 06.12.2021, видані Юр`ївською селищною радою та №1-71№02 від 10.01.2022 видані КГУ «Государственный архив Алгинского района» не прийнято до уваги, оскільки ім`я та по батькові Позивача зазначено із скороченням або відсутнє. Позивачем до заяви про призначення пенсії не надано рішення суду щодо встановлення факту належності трудової книжки серії НОМЕР_1 . З огляду на вищезазначене, на думку відповідача-1 відсутні законні підстави для зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 . Зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу здійснено на підставі відомостей, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 Єдиного державного реєстру соціального страхування (Довідка ОК-5). Відповідно до розрахунку стажу (Форма РС-право) обрахованого по 31.03.2022, страховий стаж ОСОБА_1 становить 14 років 5 місяців 10 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком
У зв`язку з перебуванням судді Віхрової В.С. у щорічній відпустці, розгляд справи здійснено в перший робочий день судді 13.09.2022.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 .
31.05.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
- дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 31.05.2022;
- вік заявника 60 років 9 днів;
- відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, за наявності страхового стажу 29 років;
- страховий стаж особи становить 14 років 5 місяців 10 днів.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви не зараховано:
- трудову книжку НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня печатка підприємства, а також до заяви не надано свідоцтво про шлюб з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , стаж зараховано частково згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- свідоцтво про народження, оскільки запис не читаємо;
- довідки №2064/0/2-21 від 06.12.2021 та №1-7а№02 від 10.01.2022, оскільки ім`я та по батькові зазначено зі скороченням або відсутнє.
Відповідачем-2 прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці колгоспника серії № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працювала в періоди, не зараховані відповідачем-2:
- з 30.04.1981 по 28.09.1990 в колгоспі «Земледелец» Алгінського району Актюбинської області Казахстану;
- з 10.10.1990 по 15.10.1992 в Алгінському районному вузлі зв`язку на посаді телефоністки Богословської ОС;
- з 20.01.1993 по 14.03.2000 в колгоспі «Прогрес».
Відповідачем-2 не зараховані вказані період через те, що при розгляді документів не прийнято:
- трудову книжку НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня печатка підприємства, а також до заяви не надано свідоцтво про шлюб з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , стаж зараховано частково згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- свідоцтво про народження, оскільки запис не читаємо;
- довідки №2064/0/2-21 від 06.12.2021 та №1-7а№02 від 10.01.2022, оскільки ім`я та по батькові зазначено зі скороченням або відсутнє.
Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Ради міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників (далі - Порядок № 310).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу.
За положеннями пунктів 5, 6 Порядку № 310 в трудову книжку колгоспника вносяться:
відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, дата народження, освіта, професія, спеціальність;
відомості про членство в колгоспі: прийом у члени колгоспу, закінчення членства в колгоспі;
відомості про роботу: призначення на роботу, перевод на іншу роботу, закінчення роботи;
відомості про трудову участь: прийнятий в колгосп головою, мінімум трудової участі в суспільному господарстві, його виконання;
відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження і заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього трудового розпорядку колгоспу, інші заохочення у відповідності до діючого законодавства.
Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи і печаткою.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 310 трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а після закінчення членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (пункт 13 Порядку № 310).
За пунктом 14 Порядку № 310 правління колгоспу приймає міри щодо суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок.
Аналіз норм викладеного вище дає підстав вважати, що в трудовій книжці колгоспника завіряються підписом і печаткою уповноваженої особи лише записи в усіх розділах за час роботи, в той час як вимоги щодо проставлення печатки підприємства на титульній сторінці трудової книжки в законодавстві на час заведення трудової книжки НОМЕР_1 були відсутні; відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа, а не працівник.
На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови Про трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
В подальшому, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших бухгалтерських документів.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, недоліки в записах в трудовій книжці не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.
Також, суд зазначає, що вимоги про проставлення на титульній сторінці трудової книжки печатки підприємства, на якому вперше заповнюється трудова книжка, а також завірення підписом та печаткою записів про зміну прізвища працівника, були передбачені Інструкцією, починаючи з 1993 року, в той час як трудова книжка позивачки НОМЕР_1 заведена в 1981 році, а зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 відбулася до набрання чинності Інструкцією.
Щодо посилання відповідача-2 на незарахування страхового стажу відповідно до трудової книжки колгоспника через те, що до заяви не додано свідоцтво про шлюб для підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », суд зазначає наступне.
До заяви про призначення пенсії позивачка надала такі документи:
- копію паспорту, в якому її прізвище записано « ОСОБА_3 »;
- копію свідоцтва про народження, де її прізвище зазначено « ОСОБА_2 »;
- копію свідоцтва про розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_4 ;
- копію свідоцтва про укладення шлюбу із ОСОБА_8 ; копію свідоцтва про розірвання шлюбу із ОСОБА_8 .
Зазначені вище документи у сукупності з архівними довідками та трудовою книжкою колгоспника в повному обсязі підтверджують трудовий стаж позивачки в КСП «Земледелец» за 1981-1990 роки, в Алгінському районному вузлі зв`язку за 1990-1992 роки, та КСП «Прогрес» за 1993-2000 роки.
Позивач в позовній заяві пояснила, що надати копію свідоцтва про укладення шлюбу з ОСОБА_4 вона не може, оскільки вказаний шлюб укладений на території Казахської Радянської Соціалістичної Республіки, а після розірвання шлюбу в органі РАЦС в обмін на свідоцтво про розірвання шлюб у неї був вилучений оригінал свідоцтва про укладення шлюбу.
Як встановлено з трудової книжки НОМЕР_1 позивач змінила своє прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ». Зазначене підтверджується й архівною довідкою № 1-7а №02 від 10.01.2022, де зазначено, шо з 1982 року по 1990 роки в КСП «Земледелец» Алгінського району працювала ОСОБА_1 (зменшена форма ім`я позивача).
Відповідними свідоцтвами підтверджується й укладення шлюбу та розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_8 , а відповідно й зміна її прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_9 ».
Крім того, хоча трудова книжка колгоспника й була заведена на прізвище « ОСОБА_2 », в ній також зазначене прізвище « ОСОБА_3 ». При цьому, стаж роботи позивача обраховується з квітня 1981 року. Як виходить з архівної довідки № 1-7а № 02 від 10.01.2022, де зазначено, що з 1981 року по 1990 роки в КСП «Земледелец» Алгінського району працювала ОСОБА_1 (зменшена форма ім`я позивача), трудовий стаж позивачки обліковується саме за прізвищем « ОСОБА_3 ».
Отже, прізвище, ім я та по батькові позивача, зазначене у її паспорті, збігається з прізвищем, ім`ям та по батькові, зазначеним у трудовій книжці колгоспника. Зміна прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_9 » та із « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_3 » підтверджуються належними документами. Записи у трудовій книжці виконані чітко, без помилок, тому, відповідач-2 не мав жодних правових підстав вимагати від позивача будь-яких інших документів на підтвердження її трудового стажу та відмовляти у призначенні пенсії з підстав ненадання документа на підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
Так, на підтвердження страхового стажу у 1981 році до заяви про призначення пенсії позивач додала свідоцтво серії НОМЕР_4 про народження доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Не враховуючи вказане свідоцтво, відповідач-2 зазначає, що воно є нечитабельним.
Судом проаналізовано копію свідоцтва про народження та встановлено, що воно дійсно поганої якості, у зв`язку зі строком давності документа, однак, в ньому можливо прочитати та встановити всю необхідну інформацію. Підстав для неврахування свідоцтва про народження доньки, не має.
Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.
Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Суд визнає протиправним та скасовує рішення відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії, як наслідок підлягає задоволенню вимога позивача про зарахування спірних періодів роботи та повторний розгляд заяви про призначення пенсії, з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні.
Щодо підстав розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах та призначення пенсії, суд зазначає про таке.
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 31.05.2022 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку. Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як визначений суб`єкт призначення.
Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 992,40 грн., що документально підтверджується квитанцією від 29.06.2022.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог - 661,60 грн.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи: в колгоспі «Земледелец» Алгінського району Актюбинської області Казахстану в період з 30.04.1981 по 28.09.1990, в Алгінському районному вузлі зв`язку на посаді телефоністки Богословської ОС з 10.10.1990 по 15.10.1992, в колгоспі «Прогрес» з 20.01.1993 по 14.03.2000.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, подану 31.05.2022, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні та зарахованих цим судовим рішенням періодів роботи ОСОБА_1 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стянути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати з оплати судового збору у розмірі 661 грн. 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова