Справа № 280/3720/20
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 вересня 2022 року о/об 12 год. 40 хв.Справа № 280/3720/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Шевченко С.О., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до Запорізької обласної прокуратури (69057, м.Запоріжжя, вул.Матросова, буд.29-А; )

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (надалі відповідач), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати Наказ прокурора Запорізької області №735к від 29.04.2020 щодо звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідувань кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру»; 2) поновити ОСОБА_1 в прокуратурі Запорізької області на посаді рівнозначній посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідувань кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області, з 30.04.2020; 3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на посаді без урахування обов`язкових відрахувань, що на час подання позовної заяви складає 21884,06 грн. без урахування обов`язкових відрахувань.

У позовній заяві зазначено наступне. Наказом прокурора Запорізької області №735к від 29.04.2020 ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідувань кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.04.2020. Фактичні розрахунки з позивачем проведено відділом фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Запорізької області в частині виплат за невикористану щорічну та додаткову відпустку враховуючи квітень місяць 2020 року. Усупереч вимогам Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (Закон №1697-VII) та законодавства про працю позивач був звільнений з посади прокурора відділу прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону У країни «Про прокуратуру» з 30.04.2020 за відсутності встановлених законодавством підстав та без дотримання порядку розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.40 КЗпП України). Відповідачем при звільненні позивача, усупереч положенням норм КЗпП України та Закону №1697-VII, використовувались лише окремі положення Закону України №113-ІХ від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (Закон №113-ІХ), які за своєю сутністю є суперечливими та ігнорують ключові вимоги законодавства України щодо гарантій та прав прокурорів. Таким чином, відповідачем з 30.04.2020 по даний час вчинено протиправні дії щодо позивача, шляхом незаконного звільнення його з роботи і, як наслідок, не виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За рішенням кадрової комісії №1 від 10.04.2020 вважається, що ОСОБА_1 не успішно пройшов атестацію за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав 64 бали, що менше прохідного балу для успішного складання іспиту. Листом Генерального прокурора І.Венедиктової від 14.04.2020 за №06/1/1-613вих-20 прокурора Запорізької області зобов`язано прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», як особу, яка не успішно пройшла атестацію. Наказом прокурора Запорізької області №735к від 29.04.2020 позивача було звільнено з посади прокурора відділу прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.04.2020. Натомість на день звільнення ОСОБА_1 перебував на лікарняному через тимчасову непрацездатність і за листками працездатності серія АДУ №685842, серія АДУ №767112, серія АДУ №767129 звільнений від роботи, з обов`язком стати до роботи 22.05.2020. 22.05.2020 з позивачем адміністрацією прокуратури Запорізької області будо проведено фактичне звільнення, із оформленням відповідних внутрішніх документів та видано трудову книжку. Водночас розрахунок, як при звільненні, з позивачем проведено 30.04.2020, відділом фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області сплачено грошові кошти в сумі 8616,56 грн., із врахуванням виплат за невикористану щорічну та додаткову відпустку, без розрахунку за пред`явленими позивачем листками непрацездатності. Видання наказу про звільнення прокурора з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VII (за умови зупинення дії ст.60 цього ж Закону), без врахування загальних положень Кодексу законів про працю України, не можна вважати підставним та законним. Норми Закону України №1697-VII не передбачають можливостей звільнення прокурора з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності. Передбачені законодавством про працю соціальні пільги при розірванні трудової угоди з ініціативи роботодавця не повинні бути звужені і щодо інших категорій найманих працівників (за умови відсутності заперечувальних приписів спеціального законодавства). Позивач не заперечує того факту, що наказ про його звільнення підписаний прокурором області В.Калюгою на офіційному бланку з надписом «ПРОКУРАТУРА ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ», однак позивач висловлює сумнів щодо наявності у керівника даного суб`єкта владних повноважень відповідних функцій на прийняття таких індивідуальних актів (п.19 ч.1 ст.4 КАС України). Прокурор В.Калюга на посаду адміністративного керівника прокуратури Запорізької області призначався наказом Генерального прокурора саме як прокурор Запорізької області, а не як керівник обласної прокуратури, і залишався в цьому статусі на час видання наказу про звільнення позивача. Правом звільнення прокурорів на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури, місцевої прокуратури наділений керівник регіональної (обласної) прокуратури. Прокуратура Запорізької області, як суб`єкт власних повноважень, від імені якої було звільнено позивача, ніколи на набувала правового статусу ні регіональної, ні обласної прокуратури. Наявність у п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 за №1697-VII двох окремих підстав для звільнення, які відокремлені сполучником «або», покладає на роботодавця обов`язок щодо зазначення в наказі про звільнення конкретної підстави, визначеної цим пунктом. З огляду на викладене, позивач наголошує, що посилання відповідача в оскаржуваному наказі про звільнення №735к від 29.04.2020 на зазначену вище норму Закону №1697-VII без відповідної конкретизації підстави для звільнення, породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення. На час звільнення позивача не відбувалась ані ліквідація, ані реорганізація прокуратури Запорізької області та відділу, в якому позивач обіймав посаду. Позивача звільнено саме через неуспішне проходження атестації, що не передбачено Законом №1697-VII, однак із посиланням на п.9 ч.1 ст.51 цього Закону, який передбачає зовсім інші підстави для звільнення прокурора. Позивач не міг бути звільнений на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку зі скороченням кількості прокурорів, оскільки, станом на 30.04.2020, не приймалося рішення про скорочення кількості працівників прокуратури Запорізької області в цілому та/або у відповідних відділах прокуратури області. Як вбачається з довідки прокурати Запорізької області від 28.05.2020 за №18-298вих-20, загальна сума середньомісячної заробітної плати за останні два місяці проходження служби позивача становить 20391,97 грн. А середньоденна заробітна плата позивача становить 994,73 грн. Час вимушеного прогулу позивача у період з 30.04.2020 по час пред`явлення позовної заяви (03.05.2020) становить 22 робочих дні, а тому стягненню на його користь підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21884,06 грн. (994,73 грн. х 22 р.д.) (сума вказана без утримання податку та інших обов`язкових платежів). Видаючи наказ щодо звільнення позивача з 30.04.2020 суб`єкт владних повноважень припустився не лише вітчизняного законодавства, а і міжнародних норм і стандартів, обов`язок дотримання яких узяла на себе Україна, як суб`єкт міжнародного права.

Позивач підтримав позовну заяву.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.65-73), в якому зазначено наступне. Фактично, всі мотиви позивача, наведені в обґрунтування протиправності наказу відповідача, ґрунтуються на незгоді з положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019 (Закон №113-ІХ), які, на його думку, є дискримінаційними, порушують права та гарантії, що визначені Конституцією України та Кодексом законів про працю України. Відповідач заперечує проти позову, оскільки оскаржуваний наказ прийнято у відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, а саме в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Позивачем 15.10.2019 подано заяву встановленої форми про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію. З огляду на це, останнім надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» (відповідно до вимог пп.2 п.19 розділу ІІ Закону №113). За наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (перший етап атестації) ОСОБА_1 , відповідно рішення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 за №205, набрав 64 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту і його не допущено до проходження наступного етапу атестації. Юридичним фактом, що зумовлює звільнення прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» в даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором прокуратури області, а не зміни організаційної структури органів прокуратури. Керівник регіональної прокуратури наділений повноваженнями щодо видання наказу про звільнення позивача. Необґрунтованими є твердження позивача щодо неправомірності звільнення під час перебування його на лікарняному, оскільки відповідно до ч.2 п.19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту. Таким чином норми Закону №113-ІХ, які визначають порядок звільнення прокурора з посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України. Поновлення позивача, який неуспішно пройшов атестацію, на відповідній посаді в органах прокуратури, усупереч конституційному принципу рівності громадян надасть йому привілеї перед прокурорами, які успішно пройшли атестацію. Зважаючи на те, що прийняття рішення про неуспішне проходження атестації позивачем та, як наслідок, його звільнення з посади відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, то відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача проти позовної заяви заперечував.

Ухвалою судді від 09.06.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06.07.2020.

Ухвалою суду від 06.07.2020 відкладено розгляд справи на 17.08.2020.

Ухвалою суду від 17.08.2020 продовжено підготовче провадження на тридцять днів та відкладено розгляд справи на 05.10.2020.

Ухвалою суду від 05.10.2020 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/6558/20.

Ухвалою суду від 20.07.2022 поновлено провадження в адміністративній справі з 22.08.2022 та призначено підготовче судове засідання на 22.08.2022.

Ухвалою суду від 22.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.09.2022.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

У Наказі Прокуратури Запорізької області від 29.04.2020 за №735к зазначено: «… Керуючись статтею 11 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», НАКАЗУЮ: 1.ЗВІЛЬНИТИ ОСОБА_3 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 квітня 2020 року. 2.Відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області сплатити ОСОБА_1 компенсацію за 05 календарних днів за період роботи з 05.03.2020 по 30.04.2020 невикористаної щорічної відпустки. Підстава: рішення кадрової комісії №1. Прокурор області (підпис) В.Калюга» (а.с.42).

У Трудовій книжці НОМЕР_2 міститься запис про звільнення позивача з 30.04.2020 з займаної посади та з органів прокуратури Запорізької області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» згідно з Наказом №735к від 29.04.2020. Тобто, останнім його днем роботи в Прокуратурі Запорізької області було 30.04.2020 (а.с.34-41).

У Рішенні №205 від 10.04.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням компютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора», прийнятому Кадровою комісією №1, зазначено: «… Керуючись пунктами 13, 17 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», пунктом 6 розділу І, пунктом 5 розділу ІІ Порядку проходження прокурорами атестації, враховуючи, що прокурор

Другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області, ОСОБА_4 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав 64 бали, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту, він не допускається до проходження наступних етапів атестації. У зв`язку з цим прокурор Другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області, ОСОБА_5 неуспішно пройшов атестацію. …» (а.с.44).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі №280/6558/20 задоволено у повному обсязі адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора визнано протиправним та скасовано рішення першої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 №205 про неуспішне проходження прокурором другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Водночас, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 у справі №280/6558/20, задоволено апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі №280/6558/20 скасовано та прийнято нову постанову: у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.05.2022 у справі №280/6558/20 (адміністративне провадження №К/9901/21230/21) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі №280/6558/20 залишено без змін.

За Листками непрацездатності Серії АДУ №685842, Серії АДУ №767112, Серії АДУ 767129 позивач фактично з 21.04.2020 по 21.05.2020 перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.45-47).

Судом досліджено й інші документи, наявні у справі.

Вказаний Наказ відповідача №735к від 29.04.2020 має бути визнаний протиправним та скасованим через наступне.

Відповідно до п.17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 за №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію. Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

У п.19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 за №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено: «Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: …; 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури; … Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту. …».

Згідно з п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 за №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі: ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

У Наказі відповідача №735к від 29.04.2020 не конкретизовано підставу для звільнення позивача, оскільки у п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII зазначено дві підстави для звільнення прокурора з посади: 1) ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду; 2) скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Зазначення відповідачем у Наказі №735к від 29.04.2020 лише п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII без відповідної конкретизації підстави для звільнення породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстави такого звільнення.

За ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У ч.4 ст.40 Кодексу законів про працю України зазначено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Враховуючи приписи ч.4 ст.40 Кодексу законів про працю України, при звільненні позивача повинні були бути враховані вимоги ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Дія ст.60 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII, яка визначає особливості звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, на підставі абз.4 п.2 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 за №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зупинена до 01.09.2021.

Суд вважає, що на день прийняття відповідачем оскаржуваного Наказу №735к від 29.04.2020 була відсутня діюча норма спеціального закону, що регулює статус прокурорів, яка встановлювала би особливості застосування до прокурорів положень ч.2 ст.40, ст.ст.42, 42-1, ч.1, ч.2, ч.3 ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 КЗпП України, тобто норм щодо звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

При цьому, відповідач у Наказі №735к від 29.04.2020 послався на норми Закону України від 19.09.2019 за №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», який не є законом, що регулює статус прокурора.

Також, відповідач у Наказі №735к від 29.04.2020 послався на норми ст.11 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII, які визначають лише повноваження керівника обласної прокуратури.

Судом прийнято до уваги, що згідно з п.1 Наказу Генерального прокурора від 03.09.2020 за №410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокурату» перейменовано без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичну особу «Прокуратура Запорізької області» у «Запорізька обласна прокуратура».

Відповідно до п.1 Наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 за №414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року.

У Наказі Генерального прокурора від 15.09.2020 за №433 «Про проведення приймання-передачі справ, документів та майна прокуратури Запорізької області» Генеральним прокурором наказано приймання-передачу справ, документів та майна прокуратури Запорізької області провести 15 вересня 2020 року та надати акт Генеральному прокурору для затвердження.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на день судового засідання (12.09.2021), ідентифікаційний код юридичної особи 02909973 належить Запорізькій обласній прокуратурі.

Звідси, з огляду на приписи ч.2 ст.9, ч.2 ст.245 КАС України та з метою захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру поновити ОСОБА_6 в Запорізькій обласній прокуратурі на посаді рівнозначній посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області з 01.05.2020.

Згідно з ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого 08.02.1995 постановою Кабінету Міністрів України №100 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин (надалі «Порядок обчислення середньої заробітної плати»), при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Працівникам, які були звільнені в запас з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та повторно призвані для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, обчислення середньої заробітної плати проводиться з урахуванням норм цього Порядку. У разі коли розрахована в установленому порядку середня заробітна плата є нижчою від середньої заробітної плати, яка зберігалась за працівником протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, для розрахунку компенсації застосовується середня заробітна плата, яка зберігалась за працівником протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

У Довідці Прокуратури Запорізької області від 28.05.2020 за №18-298вих-20 зазначено: «… ДОВІДКА Видана ОСОБА_1 про те, що його середньоденна заробітна плата на посаді прокурора відділу прокуратури Запорізької області (розрахована відповідно до п.8 розділу ІV Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100) складала 994,73 грн. (Дев`ятсот дев`яносто чотири гривні 73 копійки). Розмір середньоденної заробітної плати розраховано за один робочий день, в тому числі: за лютий 2020 року нарахована заробітна плата за 1 робочий день 1041,41 грн., за березень 2020 року нарахована заробітна плата за 16 робочих днів 15869,06 грн.: 1041,41 + 15869,06 = 16910,47 : 17 робочих дні = 994,73 грн. Середньомісячна заробітна плата (розрахована відповідно до п.8 розділу ІV Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100) складала 20391,97 грн. (Двадцять тисяч триста дев`яносто одна грн. 97 коп.). 1. 994,73 грн. х 41 робочий день (згідно графіка робочого часу за лютий -березень 2020 року) = 40783,93 грн. 2. 40783,93 грн. : 2 місяці = 20391,97 грн. …» (а.с.51).

За матеріалами справи, останнім днем роботи позивача в Прокуратурі Запорізької області було 30.04.2020.

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 01.05.2020 по 12.09.2022 складає 587885 грн. 43 коп. (587885 грн. 43 коп. = 591 (робочий день) х 994 грн. 73 коп. (середньоденна заробітна плата позивача)).

Враховуючи викладене та приписи ч.2 ст.9, ч.2 ст.245 КАС України, з метою захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 01.05.2020 по 12.09.2022 у сумі 587885 грн. 43 коп.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача та відповідача частково не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 371 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (69057, м.Запоріжжя, вул.Матросова, буд.29-А; ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ прокурора Запорізької області №735к від 29.04.2020 щодо звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру.

Зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 в Запорізькій обласній прокуратурі на посаді рівнозначній посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області з 01.05.2020.

Стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 01.05.2020 по 12.09.2022 у сумі 587885 грн. 43 коп.

В іншій частині позовної заяви відмовити.

В частині поновлення ОСОБА_1 в Запорізькій обласній прокуратурі на посаді рівнозначній посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 20391 грн. 97 коп. рішення підлягає негайному виконання.

У стягненні на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат щодо судового збору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 12.09.2022.

Суддя О.О. Прасов