Справа № 357/7108/22
Суддя: Бебешко М. М.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/7108/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий -суддя Бебешко М. М. ,

при секретарі - Кравченко О. Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в приміщенні суду в м. Біла Церква адміністративний позов ОСОБА_1 до: 1) заступника командира взводу 1 роти батальйону патрульної поліції в м.Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної полції старшого лейтенанта поліції Гаврильченко Вадима Леонідовича, 2) Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення,ест

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Коннову Н.І. звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до заступника командира взводу 1 роти батальйону патрульної поліції в м.Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної полції старшого лейтенанта поліції Гаврильченко Вадима Леонідовича, 2) Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАР № 5633473, винесену 19 липня 2022 року заступником командира взводу 1 роти БПП в м.Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом полції Гаврильченко Вадимом Леонідовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і закрити справу. Судові витрати по справі у вигляді судового збору стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дійсно 19 липня 2022 року близько 12:00 год. він рухався по бульвару Олександрійському в м.Біла Церква, де неподалік від будинку № 54 був безпричинно зупинений працівниками поліції, які повідомили, що причиною зупинки є нібито той факт, що він рухався по смузі громадського транспорту, яка відведена для маршрутних транспортних засобів. При цьому він повідомив, що такого факту не було, пасажир який знаходився в його автомобілі підтвердив той факт, що він не рухався по смузі громадського транспорту для маршрутних транспортних засобів. Працівники поліції їх вислухали, однак постанови в його присутності не складали. Проте, приблизно через 10 днів йому передзвонили родичі, які проживають по його місцю реєстрації в АДРЕСА_1 та повідомили, що на його прізвище прийшов рекомендований лист. На початку серпня 2022 року йому передали лист, яким йому була надіслана оскаржувана постанова. Позивач вважаючи постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вказаного в постанові правопорушення він не вчиняв, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 18 серпня 2022 року задоволено клопотання позивача про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду. Поновлено ОСОБА_1 встановлений законом пропущений процесуальний строк звернення до суду з позовною заявою про скасування постанови № БАР № 5633473 від 19.07.2022, у справі про накладення адміністративного стягнення. Позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано відповідачам подати до суду належним чином завірену копію постанови БАР № 5633473 від 19.07.2022 та матеріали адміністративної справи на підставі яких винесено оскаржувану постанову.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу про відкриття провадження у справі учасники справи отримали.

07 вересня 2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, мотивуючи тим, що постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням чинного законодавства, тому підстави для її скасування відсутні. Спілкування з позивачем та розгляд справи було зафіксовано на нагрудну камеру поліцейського 477068, про що було здійснено запис у п.7 Постанови. Однак відео, на яке було зафіксовано події було видалено у зв`язку із закінченням терміну його зберігання.

Враховуючи, що клопотань із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на адресу суду не надходило, відповідачем у встановлений судом строк надано відзив, тому судом вирішено провести розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

19 липня 2022 року заступником командира взводу 1 роти Батальйону патрульної поліції в м.Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Гаврильченко Вадимом Леонідовичем, винесено постанову якою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 19 липня 2022 року водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Vaneo », реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по бул.Олександрійському, 54 в м.Біла Церква, нібито здійснив рух по смузі громадського транспорту, позначену дорожнім знаком 5.11, чим порушив п.17.1 Правил дорожнього руху, за що адміністративна відповідальність передбачена ч.3 ст.122 КУпАП.

Вказана постанова містить відомості про доручення до справи відео з б/к 477677 та 477068.

При цьому міститься запис про те, що особ яка притягується до адміністративної відповідальності відмовилась від підпису про роз`яснення прав та обов`язків та отримання постанови.

Позивач звертаючись до суду з позовом вказував, що постанова є незаконною, оскільки правопорушення він не вчиняв. Жодної постанови в його присутності не складалося.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення позивачем вимог п.17.1 ПДР, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого 3 статті 122 КУпАП.

Відповідно до пункту п.17.1 Правил дорожнього руху України - на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статі 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Орган (посадова особа), що розглядає справу, зобов`язаний встановити подію та склад правопорушення, забезпечити та врахувати всі докази та прийняти законне рішення.

Тобто, саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, факт порушення вимог п.17.1 ПДР позивач повністю заперечує.

Так, Верховний Суд в постановах від 29 квітня 2020 року у справі №283/2460/16-а та від 17 березня 2020 року у справі №334/8803/16-а (2-а/334/459/16) вказав, що основною умовою під час розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17).

Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Разом з цим, суд не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Для підтвердження порушення вказаного у оскаржуваній постанові відповідач, відповідно до ст.251 КУпАП, мав би надати, зокрема, фото чи відеозапис події на якому чітко вбачався би факт правопорушення чи пояснення очевидців даного правопорушення.

Згідно матеріалів справи відповідач подав відзив на позов, до відзиву відповідачем не було долучено будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. При цьому вказано, що відео, на яких зафіксовано правопорушення та порядок розгляду справи було видалено у зв`язку з закінченням терміну його зберігання.

Крім того, зі змісту постанови від 19 липня 2022 року вбачається, що остання містить будь-яких інших відомостей про докази, а саме пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, на підставі яких відповідач прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та порушення вимог п.17.1 Правил дорожнього руху України.

Ухвалою суду від 18 серпня 2022 року зобов`язано відповідачів надати суду матеріали адміністративної справи на підставі яких винесено постанову серії БАР № 5633473.

Однак, відповідачами не додано до відзиву доказів, на яких зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зупинку автомобіля, яким вчинено правопорушення, встановлення особи водія, роз`яснення йому прав та розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак відповідачем не надано суду належних доказів, якими було би підтверджено вчинення позивачем адміністративного правопорушення та проведено працівником поліції розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, вказаного у постанові серії БАР № 5633473 від 19 липня 2022 року, не підтверджується жодним доказом.

За таких обставин, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, належним захистом порушеного права особи, є скасування оспорюваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову шляхом скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАР № 5633473 від 19 липня 2022 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами статті 48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Водночас суд зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Приймаючи до уваги те, що належним відповідачем у даній справі є саме Департамент патрульної поліції, а не заступник командира взводу 1 роти батальйону патрульної поліції в м.Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Гаврильченко Вадим Леонідович, визначений у позовній заяві, суд вважає за необхідне задоволити позовні вимоги щодо відповідача 2, відмовивши у їх задоволенні щодо відповідача 1.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 724/716/16, від 17 червня 2020 року у справі № 127/6881/17 та від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач ОСОБА_1 поніс витрати на сплату судового збору у розмірі 496,20 грн. згідно квитанції 0.0.1 від 11серпня 2022 року, тому вказана сума підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.2, 6, 9, 77, 139, 242-246, 250, 255, 262, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАР № 5633473 від 19 липня 2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 та закрити провадження в даній адміністративній справі.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до заступника командира взводу 1 роти батальйону патрульної поліції в м.Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Гаврильченко Вадима Леонідовича - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, Код ) на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 496,20 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково протягом десяти днів з дня його складення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 . Місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції. Місцезнаходження: вул.Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048. Код .

СуддяМ. М. Бебешко