Справа № 440/4995/22
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/4995/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/4995/22 за позовом Виконавчого комітету Полтавської міської ради до Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування попередження,

В С Т А Н О В И В:

03.06.2022 Виконавчий комітет Полтавської міської ради (надалі - Виконком) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області (надалі - Управління), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати попередження Управління про неналежне виконання бюджетного законодавства від 21.12.2021 №201620-15/5164-2021 в частині висновку про порушення бюджетного законодавства внаслідок включення недостовірних даних до бюджетних запитів, визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників на 2019-2021 роки та затвердження у кошторисах на 2019-2021 роки показників, не підтверджених розрахунками та економічними обґрунтуваннями щодо виплати посадовим особам при наданні щорічної відпустки матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати, та в частині висновку про порушення бюджетного законодавства внаслідок визначення у бюджетних запитах на наступний рік видатків на оплату праці на наступний бюджетний період без урахування факту роботи в установі інвалідів;

- визнати протиправними дії Управління щодо зазначення в результатах ревізії фінансово-господарської діяльності Виконкому за період з 01.01.2019 по 30.09.2021 існування порушень з боку Виконкому стосовно включення недостовірних даних до бюджетних запитів, визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників на 2019-2021 роки та затвердження у кошторисах на 2019-2021 роки показників, не підтверджених розрахунками та економічними обґрунтуваннями щодо виплати посадовим особам при наданні щорічної відпустки матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати, та визначення у бюджетних запитах на наступний рік видатків на оплату праці на наступний бюджетний період без урахування роботи в установі інвалідів.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на обставини неправомірності спірного попередження в частині висновку про порушення позивачем вимог пунктів 1, 3, 16 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України з приводу включення недостовірних даних до бюджетних запитів, визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників на 2019-2021 роки, а також затвердження у кошторисах на 2019-2021 роки показників, не підтверджених розрахунками та економічними обґрунтуваннями, що призвело до завищення потреби в бюджетних запитах на 2019-2021 роки у видатках на оплату праці та нарахувань на неї внаслідок здійснення розрахунку фонду оплати праці на виплату допомоги на оздоровлення без дотримання ч. 5 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також внаслідок завищення потреби в бюджетних запитах на 2019-2021 роки у видатках на сплату ЄСВ на фонд оплати праці в розмірі 22%, тоді як в установі протягом даного періоду працювали особи з інвалідністю, які підтвердили свій статус відповідними довідками, на яких роботодавець повинен нараховувати ЄСВ за ставкою 8,41 %, чим порушено приписи ч. 2 ст. 19 Бюджетного кодексу України.

На переконання позивача розмір матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки для посадових органів місцевого самоврядування обмежений мінімальною і максимальною межами, з огляду на що така допомога має обов`язково виплачуватися у розмірі посадового окладу, а за наявності коштів - у розмірі, що не перевищує середньомісячну зарплату. З приводу передбачення в розрахунках потреби у видатках на оплату праці та при формуванні бюджетних запитів на наступний бюджетний період без урахування розміру єдиного внеску, який сплачується за працівників - інвалідів в розмірі, який є відмінним від звичайного розміру єдиного внеску, представник зазначив, що бюджетна установа при нарахуванні та виплаті заробітної плати зобов`язана нарахувати та сплатити єдиний внесок у повному обсязі та не допустити заборгованості. На момент складання розрахунків потреби у видатках на оплату праці та при формуванні бюджетних запитів на наступний бюджетний період в установі працювали інваліди. При цьому не є гарантованим те, що працівники-інваліди будуть працювати в наступному році або не підтвердять свій статус інваліда, тому для забезпечення сплати єдиного внеску у повному обсязі та недопущення заборгованості зі сплати податків по заробітній платі розмір необхідних коштів планувався з розрахунку сплати єдиного внеску 22%, а виплачувався з урахуванням фактичної кількості працівників-інвалідів.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази.

Відповідач позов не визнав. 29.06.2022 подав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду та відзив на позовну заяву.

У першій заяві представник вказує на обставини пропуску позивачем 10-денного строку на оскарження рішення про застосування заходу впливу за порушення бюджетного законодавства, встановленого частиною 1 статті 124 Бюджетного кодексу України.

Заперечуючи проти цієї заяви, представник позивача звертає увагу на ту обставину, що предметом оскарження є не лише рішення, а й дії відповідача, з урахуванням чого строк звернення до суду має обчислюватися за загальним правилом, встановленим статтею 122 КАС України.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строків звернення до суду з цим позовом, суд враховує слушні зауваження представника позивача з приводу того, що предмет позову у цій справі стосується не лише оскарження рішення, а й дій відповідача, з огляду на що строк звернення до суду має обчислюватися за загальним правилом, встановленим статтею 122 КАС України, а тому підстав для залишення позовної заяви без розгляду після відкриття провадження у справі суд не знаходить.

У відзиві на позов, що надійшов до суду 29.06.2022 (а.с. 90-99), представник відповідача вказує на колізію Постанови №286, яка передбачає можливість виплати матеріальної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, що суперечить нормі ч. 5 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування". З огляду на це та з урахуванням того, що розмір посадового окладу є меншим від середньомісячної заробітної плати, оскільки є її складовою, відповідач обстоює позицію, відповідно до якої нарахування матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки призвело до зайвих нарахувань такої допомоги і, як наслідок, до зайвого нарахування єдиного внеску. Порушення бюджетного законодавства в частині формування бюджетних запитів без урахування кількості працюючих інвалідів відповідач пов`язує з поведінкою позивача, який свідомо не врахував факту наявності працюючих осіб з інвалідністю на момент підготовки бюджетного запиту. На останок зазначив, що дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді, оскільки відповідно до п. 3 Порядку №550 заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки до них є невід`ємною частиною акту. Висновки ж, викладені в акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків, а тому не можуть бути предметом оскарження у суді.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 06.07.2022 (а.с. 213-219), представник Виконкому підкреслив, що джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет. Місцева рада, відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" керівникам цих органів надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Це, у свою чергу, свідчить на користь висновку про те, що розмір матеріальної допомоги обмежений мінімальною (розмір посадового окладу) і максимальною (за наявності коштів - розмір середньомісячної зарплати) межами.

У запереченні, що надійшло до суду 08.07.2022 (а.с. 232-235), представник відповідача повторив доводи, що наведені у відзиві на позов.

Розгляд справи, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, здійснюється судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до пункту 3.2.7.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північно-східного офісу Держаудислужби на ІІІ квартал 2021 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 30.08.2021 № № 400, 401, 402, 403, 404, 405 Управлінням з 31.08.2021 по 23.11.2021 була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Виконкому за період з 01.01.2019 по 30.09.2021 (а.с. 116-131), результати якої зафіксовані в Акті ревізії фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Полтавської міської ради за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2021 року від 30.11.2021 №201620-22/24 (а.с. 16-52).

10.12.2021 за вих. №04-95/2/3490 Виконком направив письмові заперечення до акту ревізії (а.с. 53-56), за наслідками розгляду яких відповідач сформулював висновки, що затверджені начальником Управління 20.12.2021, якими відхилив усі заперечення, оскільки такі не спростовують фактів порушення законодавства, викладених в акті ревізії (а.с. 57-71).

21.12.2021 Управлінням на адресу позивача було направлено попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства №201620-15/5164-2021 (а.с. 72-73).

Відповідно до вказаного вище Акту ревізії та Попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства, з боку Виконкому було допущено порушення бюджетного законодавства, зокрема в частині:

- включення недостовірних даних до бюджетних запитів, визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників на 2019-2021 роки, що призвело до їх завищення на загальну суму 6111,6 тис. грн, а саме: 5415,7 тис. грн завищення потреби в бюджетних запитах на 2019-2021 роки у видатках на оплату праці та нарахувань на неї внаслідок здійснення розрахунку фонду оплати праці на виплату допомоги на оздоровлення без дотримання частини 5 статті 21 Закону України від 07.06.2001 № 2493-ІІІ "Про службу в органах місцевого самоврядування"; 695,9 тис. грн завищення потреби в бюджетних запитах на 2019-2021 роки у видатках на сплату ЄСВ на фонд оплати праці в розмірі 22,0 %, в той час як в установі протягом даного періоду працювали інваліди, які підтвердили свій статус відповідними довідками, на яких роботодавець повинен нараховувати ЄСВ за ставкою 8,41 %, чим недотримано частину 2 статті 19 Бюджетного кодексу України.

Вказане вище, відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456, є порушенням бюджетного законодавства. Порушення не усунуті.

- затвердження у кошторисах на 2019-2021 роки показників, не підтверджених розрахунками та економічними обґрунтуваннями, що призвело до їх завищення на загальну суму 6111,6 тис. грн, а саме: 5415,7 тис. грн завищення потреби в бюджетних запитах на 2019-2021 роки у видатках на оплату праці та нарахувань на неї внаслідок здійснення розрахунку фонду оплати праці на виплату допомоги на оздоровлення без дотримання частини 5 статті 21 Закону України від 07.06.2011 № 2493-ІІІ "Про службу в органах місцевого самоврядування"; 695,9 тис. грн завищення потреби в бюджетних запитах на 2019-2021 роки у видатках на сплату ЄСВ на фонд оплаті праці в розмірі 22,0%, в той час як в установі протягом даного періоду працювали інваліди, які підтвердили свій статус відповідними довідками, на яких роботодавець повинен нараховувати ЄСВ за ставкою 8,41 %, чим недотримано пункти 20, 22 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (зі змінами).

Вказане вище, відповідно до пункту 16 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, є порушенням бюджетного законодавства. Порушення не усунуті.

З огляду на це та керуючись статтею 113, п. 1 ч. 1 ст. 117, ч. 1 ст. 118 Бюджетного кодексу України Управлінням у Попередженні сформульовано вимогу щодо усунення порушення бюджетного законодавства до 20.01.2022.

Не погодившись із правомірністю висновків відповідача щодо порушення бюджетного законодавства в частині, що описана вище, Виконком звернувся до суду з цим позовом.

Аналізуючи питання не / обґрунтованості бюджетних запитів для виплати допомоги на оздоровлення посадовим особам Виконкому, суд з`ясував, що згідно з Актом від 30.11.2021 №201620-22/24 ревізією обґрунтованості показників бюджетного запиту на 2019-2021 роки, бюджетного запиту на 2020-2022 роки та бюджетного запиту на 2021-2023 роки щодо потреби в бюджетних призначеннях загального фонду бюджету за КПКВК 0110150 на 2019-2021 роки встановлено, що Виконавчим комітетом, як відповідальним виконавцем, при формуванні бюджетного запиту та бюджетної пропозиції на 2019-2021 роки граничний обсяг видатків, розподілений на забезпечення виплати допомоги на оздоровлення посадовим особам Виконавчого комітету у розмірі середньомісячної заробітної плати на суму 6 673 263,13 грн (у т. ч. на 2019 рік - 2295 938,85 грн; на 2020 рiк - 1750803,28 грн; на 2021 рік - 2 626 521,0 грн) та, як наслідок, нарахування на оплату праці (ЄСВ) на суму 1 468 117,89 грн (у тому числі на 2019 рiк - 505 106,55 грн, на 2020 рік - 385176,72 грн; 2021 piк - 577 834,62 грн) замість розміру посадового окладу, чим не дотримано вимоги ч. 2 ст. 19, ч. 4 ст. 75 Бюджетного кодексу України, ч. 5 ст. 21 Закону №2493.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону №2493, обсяг видатків на забезпечення виплати допомоги на оздоровлення посадовим особам Виконавчого комітету повинен бути розрахований у розмірі посадового окладу та становити 2 234 083,0 грн та відповідно нарахування на неї (ЄСВ) у розмірі 491 498,26 грн (у тому числі на 2019 рік - 762 286,00 грн та ЄСВ у розмірі 167 702,92 грн; на 2020 рік - 626 098,0 грн та ЄСВ у розмірі 137 741,56 грн; на 2021 рік - 845 699,0 грн та ЄСВ у розмірі 186 053,78 грн).

Але в порушення ч. 2 ст. 19 Бюджетного кодексу України, п. 7 Інструкції №113 та Інструкції №36 Виконавчим комітетом включено до бюджетних запитів на 2019-2021 роки завищені показники видатків для забезпечення виплати допомоги на оздоровлення посадовим особам Виконавчого комітету на загальну суму 4 439 180,13 грн та відповідно нарахування на неї (ЄСВ) у розмірі 976 619,63 грн (у тому числі на 2019 рік -1 533 652,85 грн та ЄСВ у розмірі 337 403,63 грн; на 2020 рiк 1 124 705,28 грн та ЄСВ у розмірі 247 435,16 грн; на 2021 рік - 1 780 822,00 грн та ЄСВ у розмірі 391 780,84 грн).

Внаслідок зазначеного порушення Виконавчим комітетом, як учасником бюджетного процесу, на стадії складання бюджетного запиту за КПКВК 0210150 "Організаційне, інформаційно-аналітичне та матеріально-технічне забезпечення діяльності обласної ради, районної ради, районної у місті (у разі й створення), міської, селищної, сільської рад" на 2019-2020 роки в недотримання вимог ч. 2 ст. 19 Бюджетного кодексу України визначено недостовірні обсяги бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників, що призвело до їх завищення, а саме - коштів загального фонду бюджету громади (міського бюджету) суму 5 415 799,76 грн (у т. ч. за КЕКВ 2110 на суму 4 439 180,13 грн, за КЕКВ 2120 на суму 976 619,63 грн), з яких фактично нараховано допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати на загальну суму 4 026 650,00 грн та відповідно нараховано ЄСВ у сумі 840 013,70 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи з цього приводу, суд пристає до позиції позивача, який зазначив, що розмір матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки для посадових осіб органів місцевого самоврядування обмежений мінімальною і максимальною величинами, тобто ця допомога виплачується у розмірі не нижче посадового окладу, а за наявності коштів - у розмірі, що не перевищує середньомісячну зарплату.

Такого висновку суд дійшов з наступних міркувань.

Питання матеріального та соціально-побутового забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування врегульовано розділом V Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", статтею 21 якого передбачено, що умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Цією ж нормою передбачено, що джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Разом з цим частиною третьою статті 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Питання оплати праці, преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам органів місцевого самоврядування врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (надалі - Постанова №268).

Підпунктом 3 пункту 2 Постанови №268 керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

З огляду на такий правовий порядок регулювання спірного питання суд доходить висновку про те, що формуючи бюджетні запити на забезпечення виплати допомоги на оздоровлення протягом перевіреного періоду Виконком діяв у межах, визначених статтею 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та підпунктом 3 пункту 2 Постанови №268, виключно в інтересах публічної служби, оскільки в даному випадку було реалізовано повноваження органу місцевого самоврядування на забезпечення гарантій щодо оплати праці посадових осіб Виконкому.

Відповідно такі дії позивача не містять ознак протиправності, а тому протилежний за змістом висновок ревізії з цього приводу, покладений в основу спірного Попередження, суд визнає протиправним.

Інше порушення стосується встановлених ревізією обставин формування Виконкомом бюджетного запиту та бюджетної пропозиції на 2019-2021 роки за КПКВК МБ 0210150 по КЕКВ 2120 "Нарахування на оплату праці" ЄСВ розрахованого на фонд оплати праці в розмірі 22,0%, в той час як в установі протягом даного періоду працювали інваліди, які підтвердили свій статус відповідними довідками, на плановий фонд оплати праці яких необхідно було нараховувати ЄСВ у розмірі 8,41%.

Внаслідок цього та через недотримання ч. 2 ст. 19 Бюджетного кодексу України, п. 7 Інструкції №113 та Інструкції №36 Виконкомом при складанні бюджетних запитів на 2019-2021 роки за КПКВК МБ 0110150 "Організаційне, інформаційно-аналітичне та матеріально-технічне забезпечення діяльності обласної ради, районної ради, районної у місті ради (у разі створення), міської, селищної, сільської рад" КЕКВ 2120 "Нарахування на оплату праці" визначено недостовірні обсяги бюджетних показників, що призвело до їх завищення на загальну суму 695 887,30 грн (у т.ч. на 2019 рік на суму 343036,13 грн, на 2020 рік - 172 722,11 грн, на 2021 рік - 180 129,06 грн).

У зв`язку з цим суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), згідно з визначенням наведеним у пункті 2 частини першої статті 1 вказаного Закону, - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З наведеного визначення видно, що сплата єдиного внеску переслідує чітко визначену мету - забезпечення захисту прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

При цьому частиною 13 ст. 8 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок для підприємств, установ і організацій, фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, в яких працюють особи з інвалідністю, встановлюється у розмірі 8,41 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску для працюючих осіб з інвалідністю.

З посиланням на обставини того, що у Виконкомі протягом перевіреного періоду працювали особи з інвалідністю відповідач стверджує про порушення бюджетного законодавства в частині планування бюджетних запитів без урахування диференціації розміру страхових внесків, які передбачає стаття 8 Закону № 2464-VI.

Однак з таким твердженням відповідача погодитися неможливо з урахуванням наступного.

Бюджет, відповідно до визначення наведеного у п. 1 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, - план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду.

Бюджетна пропозиція, згідно з п. 41 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, - документ, підготовлений головним розпорядником бюджетних коштів, що містить пропозиції до Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) з відповідним обґрунтуванням щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для досягнення цілей державної (регіональної) політики у відповідній сфері діяльності, формування та/або реалізацію якої забезпечує головний розпорядник бюджетних коштів, та показників їх досягнення, на підставі відповідних орієнтовних граничних показників видатків бюджету та надання кредитів з бюджету на середньостроковий період.

Бюджетний запит - документ, підготовлений головним розпорядником бюджетних коштів, що містить пропозиції до проекту бюджету на плановий бюджетний період з відповідним обґрунтуванням щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для виконання покладених на нього функцій на середньостроковий період, на підставі відповідних граничних показників видатків бюджету та надання кредитів з бюджету (п. 9 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Бюджетний процес - регламентований бюджетним законодавством процес складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання, а також контролю за дотриманням бюджетного законодавства (п. 10 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Бюджетного кодексу України, стадіями бюджетного процесу визнаються:

1) складання та розгляд Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) і прийняття рішення щодо них;

2) складання проектів бюджетів;

3) розгляд проекту та прийняття закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет);

4) виконання бюджету, включаючи внесення змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет);

5) підготовка та розгляд звіту про виконання бюджету і прийняття рішення щодо нього.

З наведеного правового регулювання випливає очевидний висновок про те, що бюджетний процес на стадії планування завжди ґрунтується на прогнозах, зокрема про можливі фінансові витрати.

Тож з урахуванням цієї специфіки планування майбутніх фінансових витрат та переслідуючи визначену Законом № 2464-VI мету забезпечення захисту прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, Виконком при формуванні бюджетного запиту та бюджетної пропозиції по КЕКВ 2120 "Нарахування на оплату праці" не може закладати на плановий фонд оплати праці єдиний внесок в розмірі 8,41% виходячи із ситуативної кількості працюючих осіб з інвалідністю, оскільки тривалість періоду трудових відносин з такими особами не перебуває у виключній залежності від волі роботодавця, у зв`язку з чим неможливо передбачити скільки осіб з інвалідністю буде працювати протягом наступного бюджетного року. Відповідно, у разі припинення трудових відносин та взяття на вивільнене робоче місце особи без інвалідності, може утворитися бюджетний дефіцит на оплату роботодавцем, в даному випадку позивачем, страхових внесків за таку особу.

А тому у даному випадку Виконком, закладаючи при формуванні бюджетних запитів єдиного внеску розрахованого на фонд оплати праці в розмірі 22,0%, виявив розумну завбачливість, яка переслідує мету уникнення дефіциту бюджету на оплату праці, тим паче, що надлишок запланованих але не виплачених коштів повертався до бюджету, на підтвердження чого представник позивача надав відповідні звіти про надходження та використання коштів загального фонду (форма №2м) за 2019, 2020, 2021 роки.

Така виправдана завбачливість позивача свідчить про відсутність у його діях ознак порушення вимог ч. 2 ст. 19 Бюджетного кодексу України, з огляду на що висновок ревізії протилежного змісту суд визнає протиправним.

З огляду на встановлену судовим розглядом протиправність висновків ревізії з приводу планування Виконкомом потреб у бюджетних призначеннях на забезпечення виплати допомоги на оздоровлення посадовим особам Виконкому у розмірі середньомісячної зарплати та на забезпечення сплати єдиного внеску розрахованого на фонд оплати праці в розмірі 22,0%, суд визнає протиправним Попередження Управління про неналежне виконання бюджетного законодавства від 21.12.2021 №201620-15/5164-2021 в частині цих висновків, у зв`язку з чим скасовує його у відповідній частині.

Тож позов у цій частині вимог належить задовольнити.

Разом з цим відсутні підстави для задоволення позову у частині вимог щодо визнання протиправними ще й дій відповідача з приводу зазначення в результатах ревізії фінансово-господарської діяльності Виконкому за період з 01.01.2019 по 30.09.2021 існування порушень з боку Виконкому стосовно включення недостовірних даних до бюджетних запитів, визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників на 2019-2021 роки та затвердження у кошторисах на 2019-2021 роки показників, не підтверджених розрахунками та економічними обґрунтуваннями щодо виплати посадовим особам при наданні щорічної відпустки матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати, та визначення у бюджетних запитах на наступний рік видатків на оплату праці на наступний бюджетний період без урахування роботи в установі інвалідів.

Відмовляючи у задоволенні цієї частини позовних вимог, суд пристає до позиції представника відповідача, який зазначив, що дії службової особи щодо включення до акта ревізії певних висновків чи суджень не можуть бути предметом розгляду у суді, оскільки акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав чи обов`язків для осіб, діяльність яких була предметом ревізії, а тому і висновки, сформульовані в акті, не можуть бути предметом судового оскарження. Акт ревізії є лише носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства, документом, на підставі якого приймається певне рішення, яке у свою чергу і може складати предмет судового оскарження. Тож за відсутності предмета судового оскарження, відсутні й підстави для застосування процедури судового захисту, з огляду на що відповідні вимоги суд залишає без задоволення.

Таким чином адміністративний позов у цілому належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовом, позивач сплатив 4 962,00 грн судового збору, про що свідчить платіжне доручення №294 від 01.06.2022 (а.с. 9).

З урахуванням обставин часткового задоволення позову, на користь позивача слід стягнути 1/2 частину сплаченого судового збору, що становить 2 481,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати попередження Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області про неналежне виконання бюджетного законодавства від 21.12.2021 №201620-15/5164-2021 в частині висновку про порушення бюджетного законодавства внаслідок включення недостовірних даних до бюджетних запитів, визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників на 2019-2021 роки та затвердження у кошторисах на 2019-2021 роки показників, не підтверджених розрахунками та економічними обґрунтуваннями щодо виплати посадовим особам при наданні щорічної відпустки матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати, та в частині висновку про порушення бюджетного законодавства внаслідок визначення у бюджетних запитах на наступний рік видатків на оплату праці на наступний бюджетний період без урахування роботи в установі інвалідів.

Відмовити у задоволенні позову в частині вимог щодо визнання протиправними дій Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області щодо зазначення в результатах ревізії фінансово-господарської діяльності Виконкому за період з 01.01.2019 по 30.09.2021 існування порушень з боку Виконкому стосовно включення недостовірних даних до бюджетних запитів, визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників на 2019-2021 роки та затвердження у кошторисах на 2019-2021 роки показників, не підтверджених розрахунками та економічними обґрунтуваннями щодо виплати посадовим особам при наданні щорічної відпустки матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати, та визначення у бюджетних запитах на наступний рік видатків на оплату праці на наступний бюджетний період без урахування роботи в установі інвалідів.

Стягнути на користь Виконавчого комітету Полтавської міської ради (вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000, ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області (вул. Шевченка, 1, м. Полтава, 36011, ) частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун