Справа № 380/2355/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 380/2355/20

адміністративне провадження № К/990/22234/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС України у Львівській області (далі - ГУ МВС у Львівській області), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо затримки у виконанні судового рішення від 15 червня 2016 року про поновлення на роботі за період з 15 червня 2016 року по 17 січня 2020 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у розмірі 142 656,28 грн з відрахуванням зборів і обов`язкових платежів та сум виплачених при звільненні.

Справа неодноразово переглядалася судами.

Постановою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду від 28 травня 2021 року скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо затримки у виконанні постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року у справі №813/77/16 (постанови Верховного Суду від 06 лютого 2019 року) про поновлення на роботі за період з 06 лютого 2019 року по 16 січня 2020 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 06 лютого 2019 року по 16 січня 2020 року в розмірі 27 251, 68 грн, без урахування податків та зборів. У задоволені іншої частини позову відмовлено.

18 серпня 2022 року ОСОБА_1 через підсистему «Електроний суд» повторно подав касаційну скаргу рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення ними норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Заявник, посилаючись на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати оскаржені судові рішення та прийняти нове судове рішення.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Справу розглянуто судами за правилами загального позовного провадження.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У тексті касаційної скарги підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив, що у цій справі суди застосували положення статей 235, 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми, сформованого у цивільній справі №760/9521/15-ц.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе, за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування положень статей 235, 236 КЗпП України сформованого у цивільній справі №760/9521/15-ц, установлено, що у такий висновок сформовано за обставин, що не є подібними до спірних правовідносин, так як відсутні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом.

Так, у адміністративній справі №380/2355/20 предметом спору є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Разом з тим, у постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду (якою цю справу було направлено на новий розгляд) указано, що позивач має право на спірну компенсацію, проте законодавством встановлено обмеження права особи на звернення до суду з таким адміністративним позовом певним строком. Так як позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду не заявлялось та, відповідно, судами це питання не вирішувалося і суди не досліджували, чи дійсно у позивача були об`єктивно непереборні, істотні перешкоди звернутися за захистом своїх порушених прав більш, ніж через місяць після проведення фактичного розрахунку, тому Верховний Суд дійшов висновку, що справу необхідно направити на новий розгляд.

Натомість у справі №760/9521/15-ц (на висновки у якій посилається заявник) вирішувався спір між роботодавцем та працівником щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, яке не було виконане роботодавцем через неповне зазначення найменування товариства, що було відповідачем у справІ. Питання щодо строків у цій справі не вирішувалося. Отже висновки Верховного Суду у справі №760/9521/15-ц щодо застосування положень статей 235, 236 КЗПП УКраїни не є застосовними до спірних правовідносин через те, що вирішуючи цей спір, суди виходили з інших мотивів та, ухвалювали рішення за інших обставин, що пов`язані саме з господарською діяльністю. Тобто зміст спірних правовідносин у цій справі у порівнянні з наведеними заявником прикладом справи є відмінним.

Інші аргументи скарги зводяться до неповного з`ясування судами обставин справи, доводів щодо неправильної оцінки доказам у справі та незгоди з висновками судів щодо неправильного обчислення судами розміру середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу. Такі мотиви мають суб`єктивний характер та свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на висновок Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду повернути особі, яка її подала, у спосіб її надсилання до суду.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко