Справа № 160/9712/22
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2022 року Справа № 160/9712/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/9712/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
08.07.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 10.11.1980р. по 31.12.1992р., у Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні «Укркоксохімремонт» ДСУ тресту «Дніпрококсохімремонт», до стажу роботи та призначити пенсію за віком з дати звернення, а саме з 24.03.2022р.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 08.07.2022 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 13.07.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 13.07.2022 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- пенсійної справи позивача;
- звернення позивача про призначення пенсії;
- відомості/інформацію щодо зарахування/незарахування спірного періоду роботи позивача з 10.11.1980р. по 31.12.1992р., у Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні «Укркоксохімремонт» ДСУ тресту «Дніпрококсохімремонт»;
- листи/відмови (рішення) Пенсійного органу та інші наявні докази щодо суті спору.
09.08.2022 року відповідачем до суду було надано відзив на позовну заяву позивача.
Разом із відзивом Пенсійним органом подано клопотання про залучення до участі у справі, у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
22.08.2022 року судом на розгляд ставилося питання щодо залучення до участі у справі, у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Ухвалою суду від 22.08.2022 року залучено до участі у справі співвідповідача 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
06.09.2022 року відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву позивача, а також долучені додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 12.09.2022 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, проте останнім не зараховано період роботи з 10.11.1980р. по 31.12.1992р., оскільки, на думку відповідача 2, печатку неможливо ідентифікувати, так як слабкий відбиток та відмовлено в призначені пенсії.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1
Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, у якому Пенсійний орган просить суд відмовити у задоволенні позовний вимог.
В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує, що відмовляючи у призначенні пенсії Головне управління керується Законом №1058, який є чинним і регулює спірні правовідносини, тому на їх думку відповідач 1 не діяв всупереч Закону.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2
Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, у якому Пенсійний орган просить суд відмовити у задоволенні позовний вимог.
В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує, що спірний період правомірно не було враховано через печать, яку неможливо ідентифікувати, так як слабкий відтиск.
Враховуючи наведене, на думку відповідач 2, наразі відсутні правові підстави для призначення позивачеві пенсії за віком.
V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач 24.03.2022 року звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.
Крім того, зазначено страховий стаж позивача 21 рік 03 місяці 17 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.
Вважаючи рішення Пенсійного органу протиправним, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із такого.
VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Частиною 2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі Порядок №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 18 Порядку №637 передбачено, що у разі відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Згідно п.2 Порядку №637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
VІІ. ОЦІНКА СУДУ
Згідно матеріалів справи, відповідачем не надано доказів щодо здійснення всіх заходів для підтвердження страхового стажу роботи позивача відповідно до норм чинного законодавства, а саме: не витребувано документи про нараховану заробітну плату (дохід) позивача за спірний період у який щомісяця сплачені страхові внески.
У період внесення запису про роботу позивача не зарахованого відповідачем 2, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
З матеріалів справи вбачається, згідно до трудової книжки НОМЕР_1 позивача, зокрема:
10.11.1980р. позивач був прийнятий на роботу у Дніпродзержинське спеціалізоване управління « Укркоксохимремонт» слюсарем 4 розряду в відділ головного механіка;
10.03.1981 року - переведений трактористом 4 розряду;
- 01.10.1982 року переведений трактористом 5 розряду;
25.05.1983 року Дніпродзержинське спеціалізоване управління «Укркоксохимремонт » було перейменоване у трест «Дніпрококсохімремонт» в зв`язку з розділенням;
- 01.02.1988 року - позивач переведений машиністом автопогрузчика 4 розряду;
- 20.11.1989 року - переведений монтажником 4 розряду;
- 08.05.1990 року - переведений монтажником устаткування коксохімічних
виробництв 5 розряду;
- 31.12.1992 року позивач був звільнений згідно ст. 36 п.5 КзпП УССР в зв`язку з переводом на БКХЗ ( Баглійський коксохімічний завод).
Усі записи були занесені у трудову книжку позивача посадовою особою, яка мала право вносити ці данні у трудову книжку, також при звільнені мається підпис посадової особи і печатка підприємства.
На звернення позивача щодо підтвердження пільгового стажу роботи на Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні «Укркоксохімремонт» ДСУ тресту «Дніпрококсохімремонт», встановлено, що 17.04.2019 року отримана відповідь з Державного архіву Дніпропетровської області про те, що підтвердити пільговий стаж роботи не можливо через відсутність на зберіганні запитуваних документів.
На звернення позивача щодо підтвердження пільгового стажу роботи на Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні «Укркоксохімремонт» ДСУ тресту «Дніпрококсохімремонт», 19.05.2022 року позивачем отримана з Архівного управління Кам`янської міської ради, де зазначено, що документи, які б могли підтвердити спірний трудовий стаж, підприємством до архівного управління не надходили.
Будь-яким іншим способом підтвердити стаж роботи в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні «Укркоксохімремонт» ДСУ тресту «Дніпрококсохімремонт» за період з 10.11.1980р. по 31.12.1992р. позивач не має можливості.
З урахуванням наведеного, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, слабкий відтиск печатки за період з 10.11.1980р. по 31.12.1992р.,в трудовій книжці позивача не може бути підставою для виключення певного періоду роботи зі страхового стажу позивача.
Суд враховує, що не зарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Зазначені Пенсійним органом у рішенні підстави не можуть бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
У даному випадку, суд звертає увагу суду, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим наведені вище доводи відповідача не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Таким чином, відповідний стаж роботи позивача має бути зарахований відповідачем.
У постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 року в справі №816/1229/14 зазначено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, враховуючи встановлення судом обставини, положення ч.2 ст. 9 КАС України, а також порушення прав позивача щодо неналежного розгляду його заяви щодо призначення пенсії за віком, суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов`язок щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком з урахуванням періоду роботи з 10.11.1980р. по 31.12.1992р. та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.
З урахуванням наведеного у рішенні вище, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятого рішення про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком, згідно поданої ним заяви від 24.03.2022 року.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 372,15 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1,2, кожного окремо.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10.11.1980р. по 31.12.1992р., у Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні «Укркоксохімремонт» ДСУ тресту «Дніпрококсохімремонт».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.03.2022 року про призначення пенсії за віком з урахуванням періоду роботи з 10.11.1980р. по 31.12.1992р., та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 372,15 гривень.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 372,15 гривень.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_2 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 20.10.2022 року.

Суддя В.В. Ільков