Справа № 280/261/21
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 вересня 2022 року

м. Київ

справа №280/261/21

адміністративне провадження № К/990/19391/22

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Данилевич Н.А.,

суддів: Радишевської О.Р., Шевцової Н.В.,

перевірив касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі №280/261/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з квітня 2020 року до серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження нарахування 10-ма розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року, що становить: 47320,00 грн згідно частини першої та третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-IХ від 13 квітня 2020 року;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести нарахування суддівської винагороди судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 відповідно до частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2020 року та щомісячної доплати в розмірі 40% від посадового окладу з утриманням з цих сум, передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за квітень-серпень 2020 року;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 нараховану, але недоплачену суддівську винагороду за квітень 2020 року в сумі: 15639,62 грн, 21607,37 грн - за травень 2020 року, 8210,80 грн - за червень 2020 року, 41054,00 грн - за липень, 32843,20 грн - за серпень 2020 року, а всього: 119354,99 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року позовні вимоги позивача задоволені частково:

- визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо виплати судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року в обмеженому розмірі згідно зі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 нараховану, але не доплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно у розмірі: 119354,99 грн з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області задоволено частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі №280/261/21 скасовано, а позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року із застуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати суддівську винагороду ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року, обчисливши її відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину із відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2022 року ця касаційна скарга залишена без руху з наданням скаржникові строку протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до касаційного суду документа про сплату судового збору в установленому законом розмірі, заяву із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, а також вказати конкретний пункт конкретної частини статті 353 КАС України як підставу касаційного оскарження вказаних рішень.

31 серпня 2022 року до Верховного суду надійшла заява відповідача про поновлення строку на касаційне оскарження та відстрочення від сплати судового збору.

Разом з тим, скаржником не було усунуто вказані Судом в ухвалі від 11 серпня 2022 року недоліки касаційної скарги, а саме не сплачено судовий збір.

З приводу поновлення строку на касаційне оскарження відповідач зазначає, що з первинною касаційною скаргою на оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій у справі №280/261/21 останній звернувся 04 січня 2022 року, тобто у строки, встановлені частиною першою статті 329 КАС України.

Також відповідач зазначає, що станом на дату ухвалення Верховним Судом ухвали про повернення відповідачу первинної касаційної скарги на оскаржувані рішення, строк, протягом якого Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області мало право на поновлення строку на касаційне оскарження, був пропущений територіальним управлінням з незалежних від нього причин.

Вказані обставини, на думку заявника касаційної скарги, свідчать про пропущення ТУ ДСА в Запорізькій області строку на касаційне оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі №280/261/21 з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перша касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції 10 січня 2022 року, проте ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року касаційну скаргу повернуто скаржникові, оскільки в ній не були викладені, передбачені цим Кодексом, підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку

Друга касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції 11 квітня 2022 року. Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху. Так, відповідачу необхідно було надати до суду касаційної інстанції документ про сплату судового збору в установленому законом розмірі

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2022 року продовжено Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області строк для усунення недоліків касаційної скарги в частині надання документа про сплату судового збору в повному обсязі.

Скаржник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 11 квітня 2022 року, тому ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2022 року касаційна скарга повернута скаржникові.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Судом установлено, що скаржник не погоджуючись із судовими рішеннями, втретє звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, в частині строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд наголошує, що відповідачем не викладені обставини щодо неможливості оформлення попередніх касаційних скарг відповідно до вимог КАС України. Суд звертає увагу відповідача, що не оформлення попередніх касаційних скарг відповідно до вимог КАС України не можуть визнаватися обставинами, що є об`єктивно непереборними, та які не залежали від волевиявлення заявника касаційної скарги щодо вчинення процесуальних дій у строки, визначені чинним законодавством.

Отже, невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Суд наголошує, що подання касаційної скарги більше ніж через 7 місяців після ухвалення оскаржуваної постанови судом апеляційної інстанції не може бути визнано Судом як своєчасне та належне виконання скаржником його процесуальних обов`язків.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що учасники справи, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.

Учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Встановлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Враховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Інші підстави для поновлення строку скаржником не зазначені.

Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України обумовлено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи, що скаржником не доведено поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, зазначена причина пропуску строку не може бути визнана поважною, тому у відкритті касаційного провадження за цією скаргою необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтею 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про поновлення строку на касаційне оскарження у справі № 280/261/21.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі №280/261/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіН.А. Данилевич О.Р. Радишевська Н.В. Шевцова