Справа № 600/806/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/806/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: скасувати постанову заступника начальника Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (м. Чернівці) Кийов Д.В. № 307713 від 09.12.2021 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що оскаржувана постанова винесена за результатами перевірки, яка оформлена актом перевірки, відповідно до якої службовими особами відповідача було виявлено наступні порушення: відсутність необхідних документів, передбачених ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: схеми маршруту, білетно-облікової документації. Позивач вказує, що вказані документи були наявні у водія та пред`явлені ним, тому обставини викладені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності.

Крім того, позивач зазначав, що у порушення вимог Порядку № 1567 його не було повідомлено про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

На підставі викладеного, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача щодо позовної заяви висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та незаконності. Відповідач зазначав, що під час перевірки транспортного засобу, що належить позивачу виявлено порушення ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: відсутність у водія автобуса білетно-облікової документації та схеми маршруту. На думку відповідача, застосовуючи до позивача адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт він діяв на підставі, в межах та у спосіб, передбачених чинним законодавством. З огляду на наведене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Сторони скористалися правами, передбаченими ст. 163, 164 КАС України, та подали до суду заяви по суті.

Ухвалою суду від 02.08.2022 у сторін витребувано письмові докази по справі.

Ухвалою суду від 12.09.2022 допущено заміну сторони, зокрема відповідача, з Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті на Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 14.11.2018, номер запису 0008373.

Із змісту вказаної виписки видно, що позивач здійснює наступний вид економічної діяльності: 49.31. пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.

Згідно Витягу з реєстру платників єдиного податку, позивач здійснює такі види діяльності: 49.31. пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення; 49.39 інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у; надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

27.12.2018 Державною службою України з безпеки на транспорті видано позивачу ліцензію № 957 на перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом. Дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами; міжнародні перевезення пасажирів автобусами.

10.08.2021 Міністерством інфраструктури України надано дозвіл позивачу серії АН № 006305 на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та Республікою Румунія, за маршрутом Східниця (Україна) Сучава (Республіка Румунія) через пункт переходу державного кордону України Порубне. Обмеження: перевезення пасажирів з території України здійснюються по квитках згідно вимог чинного законодавства України. Вказаний дозвіл дійсний до 09.08.2024. До вказаного дозволу додано розклад руху автобусів на міжнародному автобусному маршруті Східниця (Україна) Сучава (Румунія).

27.08.2021 між ОСОБА_2 та приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди транспортного засобу № 2/а, на умовах якого позивач прийняв в тимчасове платне володіння та користування автобус марки Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, державний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля серія НОМЕР_2 . Строк оренди з 27.08.2021 по 26.07.2022.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію автомобіля серія НОМЕР_3 , власником автомобіля марки Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, державний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2

30.09.2021 позивачем видано наказ № 11-к, яким прийнято на роботу з 01.10.2021 ОСОБА_3 з 01.10.2021 на посаду водія автотранспортних засобів.

З матеріалів справи видно, що на підставі щоденного графіку проведення рейдових перевірок Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у період з 11.10.2021 по 13.10.2021, направлення на рейдове перевірку від 11.10.2021 № 013748, з метою розгляду фактів зазначених у зверненні ТОВ Денисівка від 23.09.2021 № 01/224 щодо порушень законодавства про автомобільний транспорт автомобільними перевізниками, 12.10.2021 уповноваженими особами Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Івано-Франківська область) здійснено перевірку транспортного засобу марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , що використовується ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 301451 від 12.10.2021.

Під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , що використовується ФОП ОСОБА_1 встановлено надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом Східниця Сучава за відсутності у водія документів передбачених ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: схеми маршруту, білетно-облікової документації, перевізник використовує транспортних засіб, яких належить до М2 класу, що не відповідає умовам дозволу, відповідальність, за які передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

В акті також зафіксовано, що водій транспортного засобу ОСОБА_3 з актом ознайомився, від пояснення та підпису відмовився.

Листом від 12.11.2021 № 95635/40-1/24-21 відповідач повідомив позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 01.12.2021.

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на підставі акту № 301451 від 12.10.2021, заступником начальника Придністровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки 09.12.2021 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 307713, якою за допущені порушення вимог ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", з позивача стягнуто штраф у розмірі 34000,00 грн.

Як зазначав позивач в позові, вказану постанову він отримав 31.12.2021.

06.01.2022 позивач звернувся з скаргою до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просив скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 307713 від 09.12.2021 винесену на підставі акту Західного міжрегіонального управління Укртансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті № 301451 від 12.10.2021.

14.01.2022 Державною службою України з безпеки на транспорті скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову № 301451 від 12.10.2021 - без змін, у зв`язку з пропуском строку на звернення.

Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 № 2344-III (далі Закон № 2344-III) цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Частиною 14 ст. 6 Закону № 2344-III встановлено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За приписами ч. 3 ст. 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення № 103) визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно п. 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює контроль за додержанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення пасажирів на міжобласних автобусних маршрутах; здійснює передбачений законодавством контроль за міжнародними перевезеннями пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на території України.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 Положення № 103).

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок №1567)

Згідно п. 2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Пунктом 4 Порядку №1567 визначено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно п. 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно п. 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України Про автомобільний транспорт.

Відповідно ст. 53 Закону № 2344-III організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

До міжнародних перевезень пасажирів та небезпечних вантажів допускаються резиденти України, які мають досвід роботи на внутрішніх перевезеннях на договірних умовах не менше ніж три роки.

При виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях); білетно-облікову документацію; схему маршруту.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.

Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Приписами ст. 34 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Частинами 1 та 2 ст. 39 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону № 2344-III водій автобуса зобов`язаний: виконувати правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту загального користування і технічної експлуатації автобуса; мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.

Отже, наведеними нормами Закону № 2344-III передбачено обов`язок водія автобуса, у разі здійснення міжнародних пасажирських перевезень, мати під час здійснення перевезень і пред`явити особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, в т.ч.: білетно-облікову документацію; схему маршруту.

Судом встановлено, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу MERCEDES-BENZ 313, номерний знак НОМЕР_4 , що використовується ФОП ОСОБА_1 встановлено відсутність у водія ОСОБА_3 на момент проведення перевірки: білетно-облікової документації та схеми маршруту.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 13 Конвенції про міжнародні автомобільні перевезення пасажирів і багажу, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про міжнародні автомобільні перевезення пасажирів і багажу» від 08.04.1999 № 581-XIV, продаж квитків позначається у квитково-обліковому листі.

Як зазначалося вище, згідно ч. 4 ст. 53 № 2344-III при виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях); білетно-облікову документацію; схему маршруту.

Наказом Міністерства транспорту України від 31.05.2000 № 279, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.06.2000 за № 369/4590, затверджено Інструкцію про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу, додатком №13 до якої затверджено форму квитково-касового листа.

Згідно із наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.05.2006 № 503, наказ № 279 втратив чинність.

Наказом Міністерства транспорту України 01.12.2006 № 1133, затверджено Інструкцію про затвердження типових форм документів для регулярних пасажирських перевезень у міжнародному сполученні та Інструкції про порядок їх використання.

Згідно із наказом Міністерства інфраструктури України від 12.06.2014 № 249 наказ № 1133 втратив чинність.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що на момент проведення рейдової перевірки на законодавчому рівні не iснувало визначеної форми квитково-касового листа та порядку його ведення, однак квитково-касовий лист є обов`язковим документом для здійснення міжнародних регулярних пасажирських перевезень згідно із ст. 53 Закону № 2344-III. Тобто, автомобільний перевізник використовує самостійно розроблені форми білетно-облікових листів.

Судом встановлено, що позивачем використовується книга обліку розрахункових операцій для обліку квитків на міжміських автобусних маршрутах форми №12-АП, яка зареєстрована ГУ ДПС у Чернівецькій області 21.02.2021 за реєстровим № 38903558. Згідно вказаної книги, у 2021 році позивачем ведеться облік продажу квитків у квитково-касовому листі.

Статтею 58 Закону № 2344-III встановлено, що контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Функціями контролю за здійсненням міжнародних автомобільних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом є: контроль за виконанням перевізниками вимог міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень; контроль та оформлення дозвільних документів на міжнародні перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; облік автомобільних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів і вантажів; контроль технічного, санітарного та екологічного стану транспортних засобів, що впливає на безпеку руху та екологічну ситуацію; перевірка транспортно-експедиторської документації та ліцензій на здійснення міжнародних перевезень пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом; перевірка вагових і габаритних параметрів транспортних засобів; контроль та нагляд за дотриманням правил перевезення небезпечних вантажів.

З аналізу наведених норм видно, що державному контролю на автомобільному транспорті підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення, зокрема пасажирів на території України. Контроль може здійснюватися територіальними органами Укртарнсбезпеки, шляхом проведення рейдових перевірок будь-який час без попереднього інформування об`єкта перевірки.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема наявність визначених ст. 53 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, дотримання режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів тощо.

Розглядом справи по суті встановлено, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу MERCEDES-BENZ 313, номерний знак НОМЕР_4 , що використовується ФОП ОСОБА_1 встановлено відсутність у водія ОСОБА_3 на момент проведення перевірки: білетно-облікової документації та схеми маршруту.

Наведена обставина підтверджується актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 301451 від 12.10.2021. Із змісту акту видно, що водій ОСОБА_3 з актом ознайомився, від пояснень та підпису відмовився.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у спірних правовідносинах позивачем порушено вимоги ст. 53 Закону № 2344-III, відповідальність за що передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Так, абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із змісту оскаржуваної постанови видно, що за допущене порушення вимоги ст. 53 Закону № 2344-III відповідачем на підставі абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III застосовано до адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн (2000 Х 17,00 грн).

Враховуючи наведене, відповідач правомірно виніс відносно позивача оскаржувану постанову.

Стосовно тверджень позивача щодо надання водієм автобусу всіх необхідних документів під час проведення рейдової перевірки, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, в т.ч: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч. 1 ст. 9 та ч. 1 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Положеннями ч. 1та п. 4, 5, 9 ч. 5 ст. 160 КАС України встановлено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи по суті позивач не надав до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази на підтвердження того, що під час здійснення автомобільних перевезень 12.10.2021 у водія ОСОБА_3 були наявні білетно-облікова документація та схема маршруту.

Не надано до суду також докази на підтвердження пред`явлення водієм ОСОБА_3 під час проведення рейдової перевірки уповноваженим особам Укртрансбезпеки білетно-облікової документації та схеми маршруту.

У відзиві відповідач стверджував, що під час проведення рейдової перевірки водієм ОСОБА_3 інспектору Укртрансбезпеки було надано наступні документи: дозвіл на міжнародні регулярні перевезення АН № 006304; розклад руху автобусів на міжнародному автобусному маршруті; таблиця вартості проїзду; картографічне зображення без ідентифікації; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; посвідчення водія; тимчасовий реєстраційний талон. Білетно-облікова документація та схема маршруту під час проведення рейдової перевірки водієм автобусу не була надана.

Суд зазначає, що під час розгляду справи по суті, позивач не надав до суду докази на спростування обставин наведених відповідачем у відзиві.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження позиції позивача, що під час проведення рейдової перевірки у водія ОСОБА_3 були наявні та пред`явлені для перевірки білетно-облікова документація та схема маршруту.

Суд констатує, що в позовній заяві та відповіді на відзив позивачем не обґрунтовано причину відмови водія ОСОБА_3 від підписання акту перевірки від 12.10.2021, а також від надання пояснень. Заяви по суті подані позивачем не містять відомостей щодо причин не зазначення в акті перевірки водієм автобуса обставин стосовно наявності у нього на час проведення рейдової перевірки білетно-облікової документації та схеми маршруту, а також пред`явлення їх для перевірки.

Твердження позивача щодо надання працівниками Укртрансбезпеки під час проведення рейдової перевірки незаповненого бланку перевірки для підписання водію автобуса суд вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, доведення даного факту покладається на позивача.

Стосовно доводів позивача щодо неврахування відповідачем доказів спростування порушень наведених в акті перевірки від 12.10.2021, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи видно, що 01.12.2021 позивач прибув в Придністровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки та надав листа за вих. № 28 від 01.12.2021, до якого долучив: копію схеми маршруту Східниця Сучава, копію дозволу, квитково-касовий лист серії ААЄ №6079045 за 11-12.11.2021 (а.с. 71, 72-77).

Дослідження змісту листа встановлено, що в ньому позивач не навів причини непред`явлення водієм автобуса під час проведення рейдової перевірки білетно-облікової документації та схеми маршруту.

Пред`явлення таких документів під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на переконання суду, не свідчить про їх наявність у водія автобуса та пред`явлення під час рейдової перевірки.

Суд також констатує, що ведення позивачем книги обліку квитків на міжміських автобусних маршрутах не спростовує допущене ним порушення, яке зафіксоване актом від 12.10.2021.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач обґрунтовано не врахував подані 01.12.2021 позивачем документи, оскільки вони не підтверджують їх наявність у водія та пред`явлення їх працівникам Укратрансбезпеки під час рейдової перевірки.

Не бере до уваги суд також доводи позивача щодо порушення порядку розгляду справи та права на захист, оскільки відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє її спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду в даній категорії справ, що вбачається з постанови від 01.03.2018 у справі № 820/4810/17, а в подальшому знайшло відображення і в практиці Сьомого апеляційного адміністративного суду (постанова від 11.11.2019 у справі №824/635/19-а).

Окрім того, матеріалами справи підтверджується та не заперечувалося позивачем, що відповідач повідомив позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт і він був присутній на розгляді вказаної справи.

Решта доводів позивача не спростовують правомірність прийняття відповідачем оскаржуваної постанови.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Позивач під час розгляду справи по суті, не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72 - 77, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач фізична особа підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Руська, буд. 248 У, м. Чернівці).

Суддя В.К. Левицький