Справа № 320/5903/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 року справа №320/5903/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування прийнятого відповідачем рішення від 14.04.2021 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що спірним рішенням було застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску за відсутності правових підстав для цього, оскільки єдиний соціальний внесок сплачується ним своєчасно та в повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що згідно бази даних контролюючого органу позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 05.12.2016 по 26.06.2017 та з 03.01.2017 перебуває на обліку в Броварській ОДПІ ГУ ДПС у Київській області як фізична особа, яка має ознаку незалежної професійної діяльності.

Відповідач зауважив, що станом на 02.05.2018 у позивача була наявна переплата з ЄСВ у сумі 4224 грн., а 02.05.2018 було нараховано недоїмку з ЄСВ у розмірі 8448 грн. (термін сплати 02.05.2018) за правилами адміністрування внеску, які діяли згідно редакції Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464). У зв`язку з цим у відповідача виникла недоїмка у розмірі 4224 грн. Відповідач пояснив, що оскільки суми недоїмки погашаються у порядку календарної черговості їх виникнення, усі сплачені позивачем у подальшому суми коштів, незалежно від вказаного призначення платежу, зараховувалися у рахунок погашення боргу в порядку черговості його виникнення, що призвело до виникнення підстав для нарахування пені та застосування штрафних санкцій.

20.07.2021 позивачем було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач також просить суд визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2021 №Ф-146584-52 та від 02.07.2021 №Ф-146584-52.

Збільшення позовних вимог позивач обґрунтовує відсутністю у нього будь-якої заборгованості зі сплати ЄСВ.

Усною ухвалою суду від 20.07.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, заяву про збільшення позовних вимог було прийнято до розгляду.

Усною ухвалою суду від 29.07.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02.09.2021 о 16 год. 30 хв.

У судове засідання 02.09.2021 представник відповідача не з`явився, однак направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю надання додаткового часу для надання додаткових документів.

Враховуючи тривалий розгляд справи та відсутність належного обґрунтування клопотання, а саме: відсутність інформації про те, які саме додаткові документи контролюючий орган має намір подати до суду; приймаючи до уваги те, що явка у судове засідання є правом, а не обов`язком учасника процесу, та судом обов`язковою не визнавалася, у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи було відмовлено.

Позивач у судовому засіданні 02.09.2021 подав заяву про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи заявлене клопотання позивача та відсутність без поважних причин відповідача, суд усною ухвалою від 02.09.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, вирішив здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області 08.08.1995.

05.12.2016 позивача було зареєстровано в якості фізичної особи-підприємця, про що свідчить відповідна виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Згідно з витягом з реєстру платників єдиного податку від 13.12.2016 №9590/10/10-06-13/2636 позивач набув статусу відповідного платника з 05.12.2016.

05.12.2016 позивача взято на облік платника податків в Броварській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області, що підтверджується довідкою форми №4-ОПП від 03.01.2017 №002.

Позивач має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується свідоцтвом серії КС №5878/10 від 19.12.2016.

Згідно із заявою від 29.12.2016 позивача було взято на облік як самозайняту особу (адвоката) в Броварській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

26.06.2017 позивачем було подано заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, внаслідок чого до Реєстру був внесений відповідний запис.

Згідно з довідкою про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру, від 22.08.2017 №002 (форма №34-ОПП) позивач 03.01.2017 був взятий на облік в Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

З матеріалів справи вбачається, що 09.02.2017 позивачем, як фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, було подано звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, у якому вказано про нарахування позивачем єдиного внеску за грудень 2016 року у сумі 352 грн. (22% від 1600 грн.).

08.02.2017 позивачем було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, з якої вбачається, що протягом звітного періоду позивач не отримував жодних доходів.

Також позивачем 08.02.2017 було подано податкову декларацію платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2016 рік, в якій зазначено про відсутність доходів протягом звітного періоду.

Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2017 року від 20.04.2017 протягом звітного періоду позивач доходів не отримував.

Згідно зі звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік від 04.07.2017 (ліквідаційна форма) позивачем, як фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, за період з січня по червень 2017 року включно було нараховано єдиного внеску у загальному розмірі 4224,00 грн. (704 грн. щомісячно).

Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 1 півріччя 2017 року від 04.07.2017 протягом звітного періоду позивач доходів не отримував.

07.02.2018 позивачем, як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, був поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, яким підтверджується нарахування єдиного внеску за період з липня по грудень 2017 року включно у загальному розмірі 4224,00 грн. (704 грн. щомісячно).

Згідно з поданою позивачем податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2017 рік від 07.02.2018 протягом звітного періоду позивач доходів не отримував.

13.02.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві визначено до сплати суму боргу у розмірі 4224,00 грн., яка утворилася станом на 31.01.2019.

За результатом розгляду скарги позивача рішенням ДФС України від 30.05.2019 №249/6/99-99-11-05-02-25 вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2019 №Ф-146584-52 була скасована у зв`язку з порушенням термінів направлення.

03.07.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві визначено до сплати суму боргу у розмірі 2387,88 грн., яка утворилася станом на 30.06.2019.

За результатом розгляду скарги позивача рішенням ДФС України від 30.08.2019 №146/6/99-00-08-06-01 вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2019 №Ф-146584-52 була скасована у зв`язку з порушенням порядку направлення.

13.08.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві визначено до сплати суму боргу у розмірі 4224,00 грн., яка утворилася станом на 31.07.2019.

За результатом розгляду скарги позивача рішенням ДФС України від 01.11.2019 №8046/6/99-00-08-06-01 вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 №Ф-146584-52 була скасована у зв`язку з порушенням порядку направлення.

13.02.2020 Головним управлінням ДФС у Київській області було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві визначено до сплати суму боргу у розмірі 5141,94 грн., яка утворилася станом на 31.01.2020.

За результатом розгляду скарги позивача рішенням ДФС України від 01.06.2020 №17799/6/99-00-08-06-01-06 вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-146584-52 була скасована у зв`язку з порушенням порядку направлення.

14.04.2021 Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 4522,41 грн. та нарахована пеня у сумі 2947,51 грн., усього на суму 7469,92 грн.

02.06.2021 Головним управлінням ДПС у Київській області було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві станом на 31.05.2021 було визначено до сплати суму боргу у розмірі 12611,86 грн., з яких:

- 5141,94 грн. недоїмка;

- 4522,41 грн. штраф;

- 2947,51 грн. пеня.

02.07.2021 Головним управлінням ДПС у Київській області було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві станом на 30.06.2021 було визначено до сплати суму боргу у розмірі 4223,84 грн., з яких:

- 4223,84 грн. недоїмка.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем зазначених вимог та рішення, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

- адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом;

- адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №5076 адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом №2464.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2464 у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема:

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.4);

- особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (п.5).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Частиною першою статті 7 Закону №2464 в редакції до 01.01.2018 було визначено, що єдиний внесок нараховується:

- п.2: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

- п.3: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Підпунктом 5 пункту 22 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності з 01.01.2018, в абзаці другому частині першої статті 7 Закону №2462 слова "році" та "року" замінено відповідно словами "кварталі" та "кварталу".

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Абзацами третім-п`ятим частини восьмої статті 9 Закону №2464 в редакції до 01.01.2018 було визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Підпунктом 6 пункту 22 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності з 01.01.2018, абзац третій частини восьмої статті 9 Закону №2464 викладено в такій редакції:

"Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1-частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок".

При цьому абзац четвертий було виключено.

Частиною другою та третьою статті 25 Закону №2464 визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з частиною десятою статті 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464 (в редакції станом на момент винесення спірного рішення) орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

- за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч.13 ст.25 Закону №2464).

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 25 Закону №2464 про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску або на єдиний рахунок. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень податкового органу щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Отже, як фізична особа-підприємець, так і особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, в розумінні положень Закону №2464 є платниками єдиного соціального внеску, розмір якого становить 22% від бази нарахування єдиного внеску.

При цьому, відсутність у особи доходу від здійснення діяльності за відповідний звітний період не звільняє таку особу від сплати єдиного соціального внеску.

У такому випадку платник зобов`язаний визначити базу нарахування, яка не повинна бути більшою максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464, та не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з правовим висновком, викладеним у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі №520/3939/19 (Пз/9901/10/19), залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, повторне нарахування та стягнення єдиного внеску з особи, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою-підприємцем, є неприпустимим, оскільки суперечить Закону №2464.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальну заробітну плату з 1 січня 2017 року установлено у місячному розмірі на рівні 3200 гривень.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року дорівнював 3723 гривні.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2019 року становить 4173,00 гривні.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року становить у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні.

Отже, розмір мінімального страхового внеску дорівнював:

- у 2017 році - 704,00 грн. на місяць (3200,00 грн. х 22%), 2112,00 грн. на квартал (704,00 грн. х 3);

- у 2018 році - 819,06 грн. на місяць (3723,00 грн. х 22%), 2457,18 грн. на квартал (819,06 грн. х 3);

- у 2019 році - 918,06 грн. на місяць (4173,00 грн. х 22%), 2754,18 грн. на квартал (918,06 грн. х 3);

- у 2020 році - 1039,06 грн. на місяць (4723,00 грн. х 22%), 3117,18 грн. на квартал (1039,06 грн. х 3).

Як було вказано вище, Закон №2464 у редакції, чинній до 01.01.2018, визначав, що фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Особи, які провадять незалежну професійну діяльність, були зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

У подальшому, після внесення відповідних змін, редакція Закону №2464 з 01.01.2018 передбачає, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1-частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, правила сплати єдиного внеску для таких платників були уніфіковані.

Наявними у справі платіжними документами підтверджується сплата позивачем єдиного внеску у таких розмірах:

- 22.12.2016 за грудень 2016 року у сумі 352,00 грн.;

- 20.02.2017 за січень-лютий 2017 року у сумі 1408,00 грн.;

- 16.03.2017 за березень 2017 року у сумі 704,00 грн.;

- 13.04.2017 за квітень 2017 року у сумі 704,00 грн.;

- 12.05.2017 за травень-червень 2017 року у сумі 1408,00 грн.;

- 07.07.2017 за липень 2017 року у сумі 704,00 грн.;

- 04.08.2017 за серпень 2017 року у сумі 704,00 грн.;

- 06.09.2017 за вересень 2017 року у сумі 704,00 грн.;

- 05.10.2017 за жовтень 2017 року у сумі 704,00 грн.;

- 17.11.2017 за листопад-грудень 2017 року у сумі 1408,00 грн.;

- 16.03.2018 за січень 2018 року у сумі 819,06 грн.;

- 19.04.2018 за лютий-березень 2018 року у сумі 1638,12 грн.;

- 18.05.2018 за квітень 2018 року у сумі 819,06 грн.;

- 11.06.2018 за травень 2018 року у сумі 819,06 грн.;

- 05.07.2018 за червень 2018 року у сумі 819,06 грн.;

- 17.08.2018 за липень 2018 року у сумі 819,06 грн.;

- 17.09.2018 за серпень 2018 року у сумі 819,06 грн.;

- 19.10.2018 за вересень 2018 року у сумі 819,06 грн.;

- 19.11.2018 за жовтень 2018 року у сумі 819,06 грн.;

- 10.12.2018 за листопад 2018 року у сумі 819,06 грн.;

- 16.01.2019 за грудень 2018 року у сумі 819,06 грн.;

- 21.02.2019 за січень 2019 року у сумі 918,06 грн.;

- 27.03.2019 за лютий 2019 року у сумі 918,06 грн.;

- 23.04.2019 за березень 2019 року у сумі 918,06 грн.;

- 29.05.2019 за квітень 2019 року у сумі 918,06 грн.;

- 18.06.2019 за травень 2019 року у сумі 918,06 грн.;

- 26.07.2019 за червень 2019 року у сумі 918,06 грн.;

- 21.08.2019 за липень 2019 року у сумі 918,06 грн.;

- 17.09.2019 за серпень 2019 року у сумі 918,06 грн.;

- 12.11.2019 за вересень 2019 року у сумі 918,10 грн.;

- 29.11.2019 за жовтень 2019 року у сумі 918,10 грн.;

- 27.12.2019 за листопад 2019 року у сумі 918,10 грн.;

- 15.01.2020 за грудень 2019 року у сумі 918,10 грн.;

- 09.04.2020 за січень 2020 року у сумі 1039,06 грн.;

- 24.04.2020 за лютий 2020 року у сумі 1039,06 грн.;

- 17.07.2020 за червень 2020 року у сумі 1039,06 грн.;

- 17.08.2020 за липень 2020 року у сумі 1039,06 грн.;

- 18.09.2020 за серпень 2020 року у сумі 1039,06 грн.;

- 19.10.2020 за вересень 2020 року у сумі 1100,00 грн.;

- 16.11.2020 за жовтень 2020 року у сумі 1100,00 грн.;

- 19.12.2020 за листопад 2020 року у сумі 1100,00 грн.;

- 18.01.2021 за грудень 2020 року у сумі 1100,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 9-10 Розділу УІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовуються.

За таких обставин, суд констатує, що матеріалами справи підтверджується як повна (22 відсотки від розміру мінімальної заробітної плати), так і своєчасна (до 01.01.2018: для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, підлягає сплаті до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок; для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, єдиний внесок, нарахований за календарний рік, має бути сплачений до 1 травня наступного року; після 01.01.2018 ці платники мають сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок) сплата позивачем сум єдиного внеску за спірний період, що свідчить про відсутність законодавчо визначених передумов для застосування штрафних санкцій, нарахування пені та винесення вимог про сплату недоїмки. При цьому за період березень-травень 2020 року єдиний внесок не підлягав сплаті на підставі пільги, встановленої пунктом 9-10 Розділу УІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464.

Відповідно до положень першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідачем не було доведено суду наявності правових підстав для прийняття спірного рішення та вимог при тому, що матеріалами справи підтверджується повна та своєчасна сплата позивачем єдиного внеску.

З урахуванням цього, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати спірні рішення та вимоги, задовольнивши таким чином позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2724,00 грн., що підтверджується квитанціями від 10.05.2021 на суму 908,00 грн., від 27.06.2021 на суму 908,00 грн. та від 16.07.2021 на суму 908,00 грн.

Натомість, суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною першою цієї ж статті обумовлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 6 цього Закону у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня встановлено на рівні 2270 грн.

Суд зауважує, що ціну позову у справах майнового характеру, зокрема, щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, на підставі яких ними можуть бути заявлені вимоги про стягнення, слід вираховувати від загальної суми, вказаної у спірних рішеннях.

Загальна ціна позову у даній справі, враховуючи суму, визначену спірними рішенням та вимогами, складає 24305,62 грн., у зв`язку з чим належна до сплати сума судового збору за оскарження цих рішення та вимог, складає 908 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), а тому позивачем було зайве сплачено судовий збір за квитанціями від 27.06.2021 на суму 908,00 грн. та від 16.07.2021 на суму 908,00 грн.

Сума судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області.

Зайве сплачений судовий збір може бути повернутий позивачем у разі подання ним до суду відповідної заяви.

Керуючись статтями 243-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.04.2021 №.

3. Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2021 №Ф-146584-52 та від 02.07.2021 №Ф-146584-52.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код: 44096797, місцезнаходження: 03151, м.Київ, вул.Святослава Хороброго, 5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.