Справа № 357/5257/22
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/5257/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 вересня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участю секретаря Сокур О. В.,

представника позивача Телющенка П.П.,

представника відповідача Іщенко А.П.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адмінінстративним позовом до Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи тим, що 15 червня 2022 року Білоцерківським відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення № 16 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина гр-на ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даним рішенням Відповідач вирішив, примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язано громадянина Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , покинути територію України у термін до 14.07.2022 року.Позивач вважає вказане Рішення протиправним, так як в порушення Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, посадові особи органу ДМС не з`ясовували у нього чи бажаю він оскаржити вказане рішення, хоча такий намір в нього був. Замість цього йому було запропоновано підписати розписку, в якій зазначається, про те, що ним отримано копію оскаржуваного рішення, та вказано, про те, що від надання юридичних послуг він нібито відмовляється, та буде захищати свої права самостійно. Вказаним було порушені його права на гарантовану правову допомогу. Оскаржуване рішення підписане завідувачем сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 та затверджено начальником Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Ларисою Ашуровою. З цього випливає, що оскаржуване рішення прийнято та затверджено не уповноваженими на те особами. Просив суд винати протиправним та скасувати рішення №16 про примуосве повернення до країни походження або третьої країни громадянина Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке було прийнято 15.06.2022 року Завідувачем сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській обалсті Андрієм Іщенко та затверджено 15.06.2022 року начальником Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Ларисою Ашуровою та зобовязати Білоцерківський відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській обалсті анулювати запис начальника Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у Київській області Лариси Ашурової від 15.06.2022 року в паспорті громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , номер НОМЕР_1 , що виданий 28.03.2016 року,про прийняте рішення про примусове повернення від 15.06.2022 року із встановленим строком для виїзду 30 діб ( а. с. 1-3 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2022 року ( а. с. 7 ), головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Ухвалою судді від 05.07.2022 року відмовлено у відкритті провадження в частині зобов`язання Білоцерківський відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській обалсті анулювати запис начальника Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у Київській області Лариси Ашурової від 15.06.2022 року в паспорті громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , номер НОМЕР_1 , що виданий 28.03.2016 року, про прийняте рішення про примусове повернення від 15.06.2022 року із встановленим строком для виїзду 30 діб ( а. с. 12-15 ).

Ухвалою судді від 05 липня 2022 року відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Розгляд справи було призначено в судове засідання на 15 липня 2022 року ( а. с. 16-17 ).

13 липня 2022 року за вх. № 22770 судом отримано відзив на адміністративний позов, в якому Білоцерківський відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області використовуючи надане процесуальним законом право, заперечує проти вимог адміністративного позову позивача, вважає їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, мотивуючи наступним.

15.06.2022 року було виявлено позивача, який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні.

15.06.2022 року співробітниками Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно позивача було складено протокол пре адміністративне правопорушення ПР МКО № 001685 за ч. 1 ст. 203 КУпАП та в цей же день винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МКО № 001687, в розмірі 5 100 грн.

Вказана сума штрафу була сплачена позивачем 16.06.2022 року, про що свідчить квитанція про сплату штрафу № 86907179 від 16.06.2022 р.

15.06.2022 року Білоцерківським відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 16 про примусове повернення в країну походження позивача в термін до 14.07.2022 р.

15.06.2022 року позивач ознайомився з рішенням про примусове повернення та не відмовився залишити територію України у термін до 14.07.2022 року, що посвідчив власноруч записаною датою та підписом. Рішення позивач отримав того ж дня.

Відповідно до п. 1 розд. 2 Інструкції про примусове повернення, рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства готує у двох примірниках посадова особа органу ДМС, і затверджує начальник (заступник начальника) відповідного органу/підрозділу.

Як бачається з матеріалів справи, рішення №16 від 15.06.2022 р. про примусове повренення позивача до країни походження, підготовлено посадовою сособою ДМС та затвреджено начальником Білорцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києвві та Київській області, а тому твредження позивача про те, що рішення підготовлено та затверджено не уповановаженими на те особами є хибним.

Вважають, що твердження позивача є безпідставним про протиправність рішення Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про примусове повернення.

Білоцерківський відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України ( а. с. 22-26 ).

15 липня 2022 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із клопотанням позивача ОСОБА_1 , необхідністю отримання правової допомоги ( а. с. 45, 46 ).

Розгляд справи було відкладено на 27 липня 2022 року ( а. с. 46 ).

27 липня 2022 року відкладено розгляд справи до 07.09.2022 року ( а. с. 51-52 ) у зв`язку з клопотанням представника позивача адвоката Телющенка П.П.

12 серпня 2022 року за вх. № 27545 судом отримано відповідь на відзив від представника позивача, в якому останній зазначав про недоведеність з боку відповдіача правомірності оскаржуваного рішення.

Зазначав, що позивачу не було надано роз`яснено про можливість оскарження вказаного рішення та не було з`ясовано, те чи потребує позивач професійної правової допомоги не було повідомлено центр надання правової допомоги про необхідність надання такої допомоги.

Також, в основу оскаржуваного рішення покладено постанову про накладання адміністративного стягнення від 15.06.2022 року ПНМКО 001687, яка на момент винесення оскаржуваного рішення не набрала законної сили.

В судовому засіданні представник позивача підтримав адміністративний позов, надав пояснення аналогічні викладеним в ньому, просив суд винати протиправним та скасувати рішення № 16 про примуосве повернення до країни походження або третьої країни громадянина Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке було прийнято 15.06.2022 року Завідувачем сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській обалсті Андрієм Іщенко та затверджено 15.06.2022 року начальником Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Ларисою Ашуровою.

Представник відповідача Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області в судовому засіданні заперечував проти позову, происв відмовити ОСОБА_7 в його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що рішенням № 16 від 15.06.2022 року вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Таджикистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 14.07.2022 року ( а. с. 4-5 ).

В оскаржуваному рішенні зазначено, що 15.06.2022 року близько 11.00 годин в АДРЕСА_1 був виявлений громадянин Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянствка в Україні»: відсутні документи на право проживання в Україні.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.06.2022 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Зазначене рішення винесено Завідувачем сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського віддліу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , яке затверджено начальником Білоцерківського віддліу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Лирисою Ашуровою 15.06.2022 року.

Оскаржуване рішення отримано позивачем 15.06.2022 року, про що свідчить підпис останнього, яким ОСОБА_1 повідомлено, що за порушення зконодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, прийнято рішення про його примусове повернення. Він зобов`язується не пізніше 14.07.2022 року залишити територію України. З вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк ознайомлений. Від надання юридичних послуг відиовляється, свої права буде захищати сам. Текст рішення йому зрозумілий без перекладача. Другий екземпляр рішення отримав ( а. с. 38 ).

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції Україникожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З наявних матеріалів справи вбачається, що відносно громадянина Таджикистану ОСОБА_1 15 червня 2022 року було складено протокол про адміністративне правопорушення № МКО 001685 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП ( а. с. 29-30 ).

Постановою про накладення адміністративного стягнення МКО № 001687 від 15.06.2022 року, ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП був притягнутий до адміністртивної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5 100 гривень ( а. с. 31-32 ).

15 червня 2022 року було складено Завідувачем сектору Іващенко А.П. протокол № МКО № 000216 про адміністративне затримання громадянина Таджикистану ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 263 КУпАП ( а. с. 33-34 ).

З вищевказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_8 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтю 268 КУпАП, а також право та можливість отримання безоплатної вторинрної правової допомоги, про що свідчить підпис останнього. Також, міститься підпис позивача, що останній українську мову розуміє.

Встановлено, що ОСОБА_2 сплатив штраф в розмірі 5 100 гривень, про що свідчить наявна в матеріалах справи квитанція № 86907179 від 16.06.2022 року ( а. с. 35 ), тим самим підтверджується останнім визнання вчиненого правопорушення.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства закріплено в Законі України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон № 3773-VI).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI - іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 13 статті 4 Закону № 3773-VI, передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Частиною 14 статті 4 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5-1 Закону № 3773-VI, строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить: у випадку, визначеному частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, - період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні.

В`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства, відповідно до статті 13 Закону № 3773-VI не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Статтею 26 Закону № 3773-VI передбачено примусове повернення іноземців та осіб без громадянства.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

У разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262.

Сільним наказом Міністерства внутрішніх справ, адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року Затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (надалі Інструкція).

Відповідно до пунтку 4 Інструкції, іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни, згідно пункту к Інструкції, є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно з пунктом 6 Інструкції, примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

З оскаржуваного рішення вбачається, що у позивача ОСОБА_1 відсутні документи на право проживання в Україні, а сам ОСОБА_2 для оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні до Державної міграційної служби України вчасно не звертався, термін перебування в Україні не продовжив, після закінчення встановленого 90 денного терміну перебування на протязі останніх 180 днів, територію України не покинув.

На територію України громадянин Таджикистану ОСОБА_2 прибув ІНФОРМАЦІЯ_3 через КПП «Бориспіль» ( а. с. 42 ).

Згідно з частинами першою-другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В свою чергу, з боку позивача не було надано суду доказів тому, що останній правомірно та на законних підставах перебуває на території України, таких доказів не було надано і його представником в судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи.

Суд, відповдіно до частини першої статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги те, що громадянин Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на території України без законних підстав, що встановлено рішенням Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 16 від 15.06.2022 року, доказів укладення шлюбу між позивачем та громадянкою України та отриманням відповідної посвідки на тимчасове чи постійне проживання в Україні, позивачем не надано, суд вважає що рішення про примусове повернення громадянина Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження або третьої країни, не суперечить вимогам законодавства, зокрема Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Таким чином суд вважає, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не було порушено у зв`язку з дотриманням відповідачем вимог чинного законодавства, зокрема Кодексу України про адміністративні правопорушення під час розгляду справи про притягнення особи правопорушника до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, прийняте відповідно до вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позиція у подібних правовідносинах висловлювалася Верховним Судом у постановах від 23.01.2020 року у справі № 343/2242/16, 12.08.2020 року у справі № 755/14023/17, від 28.01.2021 року у справі № 826/4687/18, від 13.04.2021 року у справі № 211/1113/18, від 13.10.2021 року у справі № 263/14519/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, що останньому не було надано право скористуватися правовою допомогою, оскільки з боку позивача не надано до суду жодного належного доказу в цьому.

Навпаки, з матеріалів справи та доданих документів вбачається, що останній просив справу про адміністративне правопорушення розглядати без його участі, про що свідчить підпис останнього ( а. с. 29-30 ), а також наявний підпис позивача про відмову від надання йому юридичних послуг ( а. с. 38 ).

Також, роз`яснено позивачу його права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтю 268 КУпАП, а також право та можливість отримання безоплатної вторинної правової допомоги ( а. с. 33 ).

Під час розгляду справи в суді, вищезазначене не було спростовано з боку представника позивача.

Крім цього, не заслуговують на увагу і доводи представника позивача, що позивачу не було роз`яснено можливість оскарження рішення № 16 від 15.06.2022 року, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Таджикистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в оскаржуваному рішенні зазначено, що його може бути оскаржено в судовому порядку ( оскаржуване рішення отримано позивачем ).

Окрім цього, в судовому засіданні представник позивача посилався, що оскаржувана постанова № 16 від 15.06.2022 року підлягає скасуванню, оскільки затверджена не уповноваженою особою.

Однак, суд не може погодитися із зазначеними доводами представника позивача, оскільки вказане спростовується наданими з боку відповідача документами, а саме: Положенням про Білоцерківський відділ ЦМУ ДМС; Наказом МВС, АДПС, СБУ від 23.04.2012 року № 353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства»

Так, відповідно до п. 1 розділу 2 «Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», завтердженої спільним Наказом МВС, АДПС, СБУ від 23.04.2012 року № 353/271/150, рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства готує у двох примірниках посадова особа ДМС, і затверджує начальник ( заступник начальника ) відповідного органу/підрозділу.

Відповідно до п. 10 Положення про Білоцерківський відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, затвердженого Наказом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 30.07.2021 року № 136/аг, самостійний структурний підрозділ ЦМУ ДМС очолює начальник, якого призначає та звільняє з посади голова ДМС за поданням начальника ЦМУ ДМС.

Таким чином, оскаржуване рішення № 16 від 15.06.2022 року про примусове повернення позивача до країни походження, підготовлено посадовою особою ДМС, та затверджено начальником Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Відповідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального, права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 19, 55 Конституції України, ст. ст. 2, 6, 9, 77, 134, 242-246, 250, 255, 262, 288 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса проживання: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Білоцерківський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області ( адреса місцезнаходження: 09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Привокзальна, будинок 3, Код ).

Повний текст судового рішення складено 13 вересня 2022 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов