Справа № 120/2762/22-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 вересня 2022 р. Справа № 120/2762/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100; ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії від 20.01.2022 згідно електронної пенсійної справи №84;

- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 , пенсію по віку як громадянину, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 4 категорії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 07.11.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є особою, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 20.05.1993.

Як зазначає позивач, 07.11.2021 вона отримала право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому 14.01.2022 звернулась до Ладижинського сектора ОГ (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком. Однак рішенням від 20.01.2022 їй відмовлено у призначенні пенсії, оскільки період проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 9 місяців 14 днів (замість необхідних 4 років). Початкова величина зниження пенсійного віку не застосована (відсутній період роботи або проживання в зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986).

Позивач вважає вищезазначене рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 28.03.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків останньої.

04.04.2022 позивач усунула недоліків позовної заяви, визначені ухвалою суду від 28.03.2022.

Ухвалою суду від 13.04.2022 відкрито провадження у адміністративний справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім того, даною ухвалою вирішено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчені копії всіх документів, які стали підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії №4 від 20.01.2022.

25.04.2022 на адресу суду від відповідача надійшли витребувані докази.

02.05.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію ГУ ПФУ у Вінницькій області мотивує тим, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали чи постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання чи роботи в цей період. Абзацом 1 статті 55 Закону № 796 передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058 за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Статтею 26 Закону №1058 встановлено право на призначення пенсії за віком особам після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років, отже для призначення пенсії по віку відповідно до статті 55 Закону №796 необхідно 23 роки страхового стажу (28 років - 5 років).

Представник відповідача просить врахувати, що згідно наданих ОСОБА_1 документів, а саме довідки №125 від 17.01.2019 про період проживання та згідно даних трудової книжки, період проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 9 місяців 14 днів, тому, початкова величина зниження пенсійного віку не застосована (відсутній період роботи або проживання в зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986).

З огляду на вищезазначене ГУ ПФУ у Вінницькій області вважає, що рішення від 20.01.2022 згідно електронної пенсійної справи №84 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку є правомірним та не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив, що ОСОБА_1 є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) та є постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_3 .

Відповідно до положень статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

За результатами розгляду цієї заяви, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення від 20.01.2022 №84 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

В оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2021 року - по 31 грудня 2021 року не менше 28 років, отже для призначення пенсій по віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи необхідно 23 роки страхового стажу (28 років - 5 років).

Згідно довідки №125 від 17.01.2019 про періоди проживання та згідно даних трудової книжки, період проживання ( роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 9 місяців 14 днів, не застосована початкова величина зниження пенсійного віку, оскільки відсутня робота або проживання в зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом, свідоцтво про народження дитини), страховий стаж складає 39 років 4 місяці 13 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи згідно поданих документів.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.03.2002 № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави".

У рішенні від 17.07.2018 № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-XII).

Згідно із ст. 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Статтею 11 Закону № 796-XII визначено осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, якими згідно пункту 4 частини першої цієї статті є: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, визначаються до категорії "4".

Згідно зі статтею 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону 796 -ХІІ.

Так, згідно із частиною першої вказаної норми, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілими від Чорнобильської катастрофи, за змістом абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закон № 796-ХІІ, вважаються особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. У цьому випадку зменшується вік для виходу на пенсію на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Таким чином, в даному випадку необхідними умовами виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, як для осіб, які постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю, є наявність саме факту проживання у зоні посиленого радіоактивного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993 для можливості виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та проживання на такій території ще протягом 9 років для додаткового зменшення пенсійного віку ще на 3 роки.

З наданих до справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) та є постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_3 .

При цьому позивач вказує, що у період з 16.04.1986 постійно проживає та працює на території м. Ладижин. На підтвердження даного факту ОСОБА_1 надано копію свідоцтва про укладення шлюбу з ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 08.02.1986, копію домової книги для приписки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_2 , відповідно до якої ОСОБА_3 з 16.04.1986 проживала по АДРЕСА_2 .

Окрім того, стороною позивача надано копії трудової книжки серії НОМЕР_5 , видана на ім`я ОСОБА_1 29.06.1985 та копію трудової книжки ОСОБА_2 (чоловіка позивача) серії НОМЕР_6 , згідно з записами яких прослідковується, що вона і її чоловік працювали на території м. Ладижин. В матеріалах справи також наявна копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 (сина позивача) серії НОМЕР_7 , відповідно до якого ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ладижин Тростянецького району Вінницької області.

Згідно з довідкою Відділу ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області від 17.01.2019 №125 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована в м. Ладижин та у період: з 17.03.1989 по 20.12.1994 зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_3 ; у період з 20.12.1994 по 26.09.1995 зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_4 ; у період з 24.10.1995 по даний час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідачем не заперечується те, що м. Ладижин відноситься до населеного пункту 4 категорії, який постраждав внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, із вищевикладеного видно, що позивач станом на 01.01.1993 проживала та працювала в м. Ладижин Вінницької області, яке відносився до населеного пункту 4 категорії, тобто є зоною посиленого радіоактивного контролю, протягом 4 років на такій території та ще протягом наступних 9 років після цієї дати.

Зазначений період проживання та трудової діяльності позивача в м. Ладижин згідно із абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ надає їй право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, що безпідставно не визнається відповідачем.

У той же час, слід вказати, що постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок) затверджений порядок, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Отже, за наявності підстав передбачених ст. 14 Закону № 796-ХІІ особі видається відповідне посвідчення, яке надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими цим Законом, та після отримання такого посвідчення, особа вважається такою, що має статус потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 11 Закону.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Системний аналіз положень статей 9, 14 Закону №796-ХІІ у поєднанні із нормою ст. 65 цього Закону дають підстави дійти до висновку, що основним доказом проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке відповідно до змісту ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є підставою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (ст. 55 Закону № 796-ХІІ). Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Тобто, підсумовуючи вищенаведене, суд ще раз наголошує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом від 28.02.1991 № 796-XII, а у спірній ситуації й правом призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є "посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю".

Таку ж правову позицію підтримує Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 у справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17, від 09.01.2020 у справі №363/3976/16-а, від 26.03.2020 у справі № 652/610/16-а, від 18.06.2020 у справі №751/2738/17.

Як уже встановлено судом, що на час звернення позивач до суду дане посвідчення серії НОМЕР_2 ніким не скасовано, не визнано недійсним, отже є таким, що підлягає для застосування і надання пільг, встановлених Законом № 796-ХІІ. Однією із пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, наявність у позивача зазначеного посвідчення само по собі є достатнім підтвердженням факту, що вона протягом 4 років проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

За таких обставин рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області № 84 від 20.01.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку згідно з ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправним та підлягає скасуванню.

В той же час, статтею 26 Закону №1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 20.01.2022 страховий стаж ОСОБА_1 складає 39 років 4 місяці 13 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

При цьому, визначаючись щодо дати, з якої позивачу підлягає призначенню пенсія, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_8 , позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 55 років.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії від 14.01.2022 в межах трьохмісячного строку, а період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю дає їй право на зменшення пенсійного віку на 5 років, ОСОБА_1 набула право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до положень статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 07.11.2021, тобто з наступного дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку.

Відтак, позовна вимога зобов`язального характеру підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, з 07.11.2021.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем суд дійшов висновку, що позовну заяву належить задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача слід стягнути 992,40 грн. сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №84 від 20.01.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, з 07.11.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Рішення суду сформовано: 08.09.2022.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна