Справа № 640/16783/21
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року м. Київ № 640/16783/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання незаконними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Деснянський РВДВС у м. Києві або Відділ, відповідач), в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві Благовісного В.М. від 14.04.2021 про стягнення виконавчого збору у розмірі 23 739,35 грн в межах виконавчого провадження № 53979646;

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві Благовісного В.М. від 14.04.2021 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн в межах виконавчого провадження № 53979646.

- зобов`язати державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві скасувати:

1) постанову б/н про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 23739,35 грн від 14.04.2021;

2) постанову б/н про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн від 14.04.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий лист Деснянського районного суду міста Києва, на виконання якого було відкрито виконавче провадження №53979646, був повернутий стягувачу без виконання. А оскільки виконавчий лист не був виконаний, підстави для стягнення виконавчого збору, на переконання позивача, відсутні. Позивач стверджує, що державним виконавцем не вчинено заходів примусового виконання судового рішення, які б призвели до виконання рішення і сума заборгованості , визначена у виконавчому листі, фактично не стягнута. Такі обставини, за твердженням позивача, вказують на відсутність правових підстав для стягнення як виконавчого збору, так і витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків.

13.07.2021 на виконання вимог ухвали суду представник позивача надіслав додаткові документи у справі.

23.07.2021 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою, крім іншого, витребувано у відповідача належним чином засвідчені матеріали виконавчих проваджень № 53979646, №65156987 та №65156625; всі матеріали, що були, або які мали бути взяті ними до уваги при прийняті рішення, вчиненні дій, допущення бездіяльності з приводу яких подано позов.

У зв`язку із невиконанням відповідачем вимоги суду щодо надання доказів у справі, 27.04.2022 ухвалою суду повторно витребувані від відповідача документи виконавчих проваджень. Вказана ухвала направлення на електронну адресу відповідача 05.05.2022.

Оскільки від відповідача витребувані судом документи не надходили, 07.07.2022 постановлена ухвала, якою відповідача повторно зобов`язано надати суду матеріали виконавчих проваджень та попереджено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог суду відповідачем 03.08.2022 подані витребувані матеріали виконавчих проваджень № 53979646, №65156987 та №65156625.

При цьому, своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

На виконанні у Деснянському РВДВС у м. Києві перебувало ВП №53979646 по виконанню виконавчого листа №754/7407/16-ц, виданому 21.02.2017 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 (Боржник) на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (Стягувач) коштів у розмірі 237393,54 грн.

Постановою державного виконавця від 22.05.2017 відкрито ВП №53979646 та стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 23739,35 грн та витрати - 150 грн.

14.04.2021 державним виконавцем в рамках ВП №53979646 винесена постанова, якою на підставі письмової заяви стягувача (зміненого ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.02.2021 у справі №754/7407/16-ц з ПАТ «ВТБ Банк» на ОСОБА_2 ) №26/03-01 від 26.03.2021 виконавчий документ повернуто стягувачу. У вказаній постанові, крім іншого, зазначається про те, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачено, у зв`язку з чим їх необхідно винести в окреме провадження.

14.04.2021 державним виконавцем Деснянського РВДВС у м. Києві Благовісним В.М. в рамках ВП №53979646 винесені постанови:

- про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 23739,35 грн на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 269,00 грн.

15.04.2021 державним виконавцем Деснянського РВДВС у м. Києві Благовісним В.М. винесено постанову про відкриття ВП №65156625 по виконанню постанови №53979646, виданому Деснянським РВДВС у м. Києві 14.04.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 23739,35 грн. ВП №65156625 постановою від 14.07.2021 закінчено у зв`язку із сплатою боржником коштів у повному обсязі згідно виконавчого документа, що підлягав виконанню; виконавчий збір стягнуто у повному обсязі.

У цей же день державним виконавцем Благовісним В.М. винесена постанова ВП №65156987 по виконанню постанови №53979646, виданої Деснянський РВДВС у м. Києві 14.04.2021 по стягненню з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження». ВП №65156987 постановою від 14.07.2021 закінчено у зв`язку із сплатою боржником коштів у повному обсязі згідно виконавчого документа, що підлягав виконанню; витрати виконавчого провадження стягнуто у повному обсязі.

Не погоджуючись із постановами державного виконавця від 14.04.2021 про стягнення з боржника виконавчого збору і витрат виконавчого провадження, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Оцінюючи рішення суб`єкта владних повноважень з урахуванням вимог законодавства, якими регулюються спірні правовідносини та встановлених у справі обставин, суд при вирішенні спору по суті враховує таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VIII (у редакції на час відкриття ВП №53979646) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії , а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець має вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання останнього до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах 26.09.2018 у справі №750/5082/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76696017), від 20.11.2019 у справі №480/1558/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85803961).

Отже, державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження №53979646 відповідно до процедури, визначеної Законом №1404-VIII, стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі, що відповідає вимогам статті 27 цього Закону.

Згідно частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У спірному випадку ВП №53979646 закінчено на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII і виконавчий збір не був стягнутий на час винесення постанови від 14.04.2021 про стягнення виконавчого збору у ВП №53979646 у розмірі 23739,35 грн.

З огляду на встановлені у справі обставини з урахуванням вимог законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, суд визнає постанову державного виконавця Благовісного В.М. від 14.04.2021 у ВП №53979646 такою, що відповідає вимогам законодавства.

При цьому, суд не може визнати доречними посилання представника позивача у позовній заяві на практику Верховного Суду, наведену у постановах від 18.04.2018 у справі №761/11524/15-ц, від 16.04.2020 у справі №260/1261/18, від 31.03.2021 у справі №420/1536/15-ц, як і від 28.01.2021 у справі №420/769/19, оскільки предметом дослідження Судом у цих справах були правовідносини, що виникли до внесення відповідних змін до частини шостої статті 26 і частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018.

Оцінюючи ж постанову державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження, суд враховує таке.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частиною другою статті 42 Закону №1404-VIII передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону №1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі по тексту - Інструкція з організації примусового виконання рішень).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Відповідно до пункту 2 Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Абзацом 3 частини третьої статті 42 Закону №1404-VIII визначено, що розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно з розділом I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, що затверджені наказом Міністерства юстиції України №2830/5 від 29.09.2016 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» (далі - Наказ №2830/5; у редакції на час винесення оскаржуваної постанови) до витрат виконавчого провадження належать, виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари); пересилання документів виконавчого провадження (конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку); послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій (експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій); послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; банківські послуги при операціях з іноземною валютою; сплата судового збору; інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Розділом ІІ Наказу №2830/5 встановлено, що розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта». Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати. Відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, головних територіальних управлінь юстиції, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п`яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження. Розміри витрат виконавчого провадження, які стягнуті до проведення процедури закупівлі відповідних товарів і послуг, визначаються на підставі вартості раніше придбаних товарів і послуг.

Таким чином, за змістом наведених норм, у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження обов`язково повинні бути зазначені види витрат та суми таких витрат виконавчого провадження.

Підсумовуючи викладене у сукупності, а також беручи до уваги те, що державним виконавцем у спірній постанові від 14.04.2021 ВП №53979646 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження не зазначено види та розміри витрат виконавчого провадження, з яких складається сума 269,00 грн, суд приходить до висновку про протиправність даної постанови, а відтак така постанова підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що постанова відповідача від 14.04.2021 ВП №53979646 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження визнається судом протиправною з огляду на відсутність будь-яких доказів понесення витрат виконавчого провадження у визначеному розмірі, суд приходить до висновку про наявність підстав для її скасування.

А оскільки така постанова визнається протиправною саме судом і скасовується у судовому порядку, правові підстави як і фактична необхідність покладення обов`язку на державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві «скасувати постанову б/н про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн від 14.04.2021» відсутні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій лише в частині позовних вимог.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для частикового задоволення вимог позивача.

Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

Р І Ш Е Н Н Я:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Благовісного В.М. від 14.04.2021 у виконавчому провадженні №53979646 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 269,00 грн.

3. У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 10,90 грн (десять гривень 90 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (; адреса: 02183, м. Київ, вул. Бальзака, 64).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено у визначені частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України строки до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя: Н.А. Добрівська