Справа № 380/9836/22
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/9836/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чаплик І.Д. розглянув у письмовому провадженні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17 ), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (), що знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17 щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ ІМЕКСБАНК за Договором № про приєднання до Публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 у розмірі 144 406, 93 гривень;

стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (), що знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) кошти у розмірі 144 406, 93 гривень за вкладом, які були внесені за Договором № про приєднання до Публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ ІМЕКСБАНК.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що статус позивача, як вкладника банку з відповідною сумою коштів визнається відповідачем, що підтверджується рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.01.2018 №111 та протоколом від 12.12.2017. Позивачем вживалися заходи щодо отримання ним виплати від відповідача за вкладом, проте, Фонд чинить протиправну бездіяльність щодо невиплати такої, при цьому, визнаючи право ОСОБА_1 на її отримання, що підтверджується включенням такого до реєстру вкладників, яким передбачено виплату, та надсилаючи листа про можливість отримання коштів у переліку банків. Позивач зазначає, що виконуючи вказівку відповідача звернувся до відділення банку за отриманням відповідної виплати, проте, у задоволенні його заяви було відмовлено з посиланням на затвердження ліквідаційного балансу банку. Позивач стверджує, що публікація відповідача про припинення виплат у зв`язку з затвердженням ліквідаційного балансу банку не є підставою для відмови у виплаті ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування, покликаючись на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 26.05.2021 у справі №200/3647/20-а. Оскільки позивач вважає таку бездіяльність Фонду безпідставною та такою, яка порушила права позивача на отримання виплати гарантованої суми відшкодування, за їх захистом звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 25.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач 16.08.2022 подав до суду пояснення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що 17 травня 2022 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №341 затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «ІМЕКСБАНК», а тому відповідно до приписів частини третьої статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припинив з 17 травня 2022 року виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам AT «ІМЕКСБАНК» та завершив ліквідаційну процедуру банку. Відповідач зазначає, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, а тому враховуючи, що у ПАТ «Імексбанк» було розпочато процедуру ліквідації, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

29.08.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. та подав докази в підтвердження надання йому послуг адвокатським об`єданням «Юнімайндс» на підставі договору про надання правової допомоги від 01.05.2021.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. Суд на підставі частини шостої статті 162 КАС України вирішує справу за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

14.07.2014 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Імексбанк», в особі Начальника Відділення № 372 AT «Імексбанк» у м. Львові ОСОБА_2 було укладено Договір № про приєднання до Публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014. Сума вкладу становила - 425 129, 00 (чотириста двадцять п`ять тисяч сто двадцять дев`ять) грн. 00 коп.. Залишок невиплаченої за вкладом суми становить 144 406, 93 гривень.

26.01.2015 Правлінням Національного банку України прийнята постанова № 50 «Про віднесення ПАТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 26.01.2015 №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ІМЕКСБАНК», згідно з яким з 27.01.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування на тимчасову адміністрацію - Северина Ю.П. Тимчасову адміністрацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» запроваджено строком на три місяці з 27.01.2015 по 26.04.2015 включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування № 84 від 23.04.2015 строк проведення тимчасової адміністрації в ПАТ «ІМЕКСБАНК» та повноваження уповноваженої особи Фонду продовжено до 26.05.2015 включно.

Постановою Правління Національного банку України від 21.05.2015 №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 27.05.2015 №105 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ІМЕКСБАНК».

18.01.2018 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було винесено Рішення №111, яким затверджено зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Комісією з питань тимчасових обмежень здійснення неплатоспроможним банком операцій за вкладами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (протокол №57 від 12.12.2017) погоджено включення до Переліку вкладників ПАТ «ІМЕКСБАНК» та внесення змін до реєстру вкладників банку, які пропонуються до затвердження виконавчою дирекцією Фонду, вкладника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), гарантована сума відшкодування 144 406, 93 грн.; зобов`язано уповноважену особу на ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» забезпечити оперативне подання до Фонду пакету документів із змінами та доповненнями до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду; вжито заходів з призупинення виплати гарантованої суми відшкодування у зв`язку з накладенням арешту на грошові кошти вкладника ОСОБА_1 ..

Заходи з призупинення виплати гарантованої суми відшкодування вжито, оскільки ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 у справі № 757/8557/17-к було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України, та в рамках кримінального провадження № 0000273 від 09.04.2015 накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках в ПАТ «ІМЕКСБАНК», МФО 328384, за адресою: м. Одеса, пр-т. Гагаріна, 12-А, 361 фізичних осіб, в тому числі і на рахунок ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2021, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.11.2021, задоволено клопотання адвоката позивача ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017, у кримінальному провадженні №0000273 від 09.04.2015; скасовано арешт, накладений Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017, у кримінальному провадженні №0000273 від 09.04.2015, а саме в частині: на грошові кошти фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в AT «Імексбанк» (МФО 328384); скасовано заборону посадовим особам ПАТ «Імексбанк» (МФО 328384), а також будь- яким іншим особам відчужувати, розпоряджатись та використовувати безготівкові грошові кошти ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в AT «Імексбанк» (МФО 328384).

09.11.2021 позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування, в якій просив виплатити гарантовану суму відшкодування у розмірі 144 406, 93 грн. вкладнику ПАТ «Імексбанк» (МФО 328384) ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , що знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 .

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування №152 від 04.03.2022 було затверджено поновлення виплати зазначеному вкладнику на підставі ухвали про скасування арешту на його рахунках в ПАТ «ІМЕКСБАНК».

Проте, відповідачем не була здійснена виплата гарантованої суми позивачу.

17 травня 2022 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №341 затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «ІМЕКСБАНК».

20.05.2022 на офіційному сайті відповідача - https://www.fg.gov.ua було опубліковано оголошення про припинення виплат гарантованого відшкодування вкладникам та завершено ліквідаційну процедуру АТ«ІМЕКСБАНК».

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що особисто та через представника неодноразово звертався до Фонду з вимогою виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом за рахунок Фонду.

16.12.2021 на адресу представника ОСОБА_1 - адвоката Гаврилюк М.В. надійшов лист від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.12.2021 №57-036-16698, в якому зазначено про протиріччя в судових рішеннях, доданих до заяви про виплату гарантованої суми відшкодування, а саме в ухвалі Шевченківського районного суду від 28.09.2021 про скасування арешту та ухвалі Шевченківського районного суду від 03.11.2021 про виправлення описки.

У відповідь 17.12.2021 представником позивача на адресу відповідача було направлено лист-роз`яснення щодо ухвал Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/31789/21 та виправлення описки.

19.05.2022 позивачем отримано лист від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.03.2022, в якому позивачу роз`яснено, що для отримання коштів йому необхідно звернутися в найближчу філію одного із банків-агентів Фонду: АТ «Правексбанк», АТ «АЛЬФА БАНК», ПАТ «КРЕДОБАНК», АБ «УКРГАЗБАНК», ПАТ «ПУМБ», АТ «ТАСКО районного МБАНК», ПАТ «ІДЕЯ БАНК», АБ «ПІВДЕННИЙ», АТ КБ «Приватбанк», AT «Ощадбанк» або ПАТ «УНІВЕРСАЛБАНК».

27.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до одного з відділень АТ КБ «Приватбанк» у місті Львові за отриманням коштів, обґрунтовуючи своє звернення листом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про можливість отримання таких коштів у АТ КБ «Приватбанк».

13.06.2022 позивачем отримано письмову відповідь від АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що виплати від Фонду для отримання коштів останнім відсутні.

27.05.2022 представником позивача адвокатом Гаврилюк М.О. направлено адвокатський запит Відповідачу щодо причин блокування операцій та відмови у виплаті йому коштів.

Відповіді на запит від 27.05.2022 про причини невиплати гарантованої суми відшкодування позивач не отримав.. За змістом позовної заяви вбачається, що йому у телефонному режимі відповідачем повідомлено, що причиною невиплати є затвердження ліквідаційного балансу банку.

Позивач не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, яка порушує права позивача на отримання виплати гарантованої суми відшкодування, вважаючи її протиправною звернувся за їх захистом до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року №4452-УІ (далі - Закон № 4452).

Пунктами 3-4 ч.1 ст. 2 Закону № 4452 встановлено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною першою статті 3 Закону № 4452 встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України".

Частинами третьою, п`ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Отже, Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин:

1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних;

2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати;

3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн;

4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування;

5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників;

6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Статус ОСОБА_1 , як вкладника банку з сумою коштів в розмірі 144 406, 93 грн. визнається відповідачем, що підтверджується рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.01.2018 №111 та протоколом від 12.12.2017.

Спірним питанням в даній справі є бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ ІМЕКСБАНК за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 3 Закону № 4452-УІ визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

У своїй діяльності Фонд керується Конституцією України та законодавством України.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.4 Закону № 4452 основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 12 Закону № 4452-УІ. виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами:

1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду;

2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону;

3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних;

4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів;

6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов`язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду;

7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Частинами першою та другою статті 26 Закону № 4452-УІ, визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ст. 28 Закону № 4452 Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Статтею 26 Закону № 4452 встановлені гарантії за вкладом, а саме: фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

При цьому, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 4 Закону 4452 основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом.

За такого правового регулювання та встановлених обставин, суд відхиляє покликання відповідача на частину 3 статті 28 Закону № 4452-VI, відповідно до якої Фонд припиняє виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день затвердження ліквідаційного балансу банку, оскільки відповідач не обґрунтував підстав невиплати коштів позивачу ані у період з 18.01.2018 (включення позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) по 17.05.2022 (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №341 про затвердження ліквідаційного балансу та звіту про виконання ліквідаційної процедури), ані в період з 28.09.2021 (дата набрання законної сили ухвалою про зняття арешту) по 17.05.2022.

Суд зауважує, що до припинення банку відповідач мав більше чотирьох років для виконання зобов`язань перед позивачем щодо виплати йому відшкодування коштів за вкладом, в тому числі і майже рік після винесення судового рішення, яким було скасовано арешт на грошові кошти фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в AT «Імексбанк». Однак, зобов`язання не виконав. Зважаючи на вищенаведене, припинення банку як юридичної особи не може бути підставою для невиплати позивачу відшкодування, передбаченого законодавством та судовим рішенням.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 200/14379/19-а, від 26.05.2021 у справі № 200/3647/20-а, від 1 листопада 2021 у справі № 200/14202/19-а.

Суд зазначає, що відповідачем не наведено об`єктивної причини неможливості вжиття заходів спрямованих на відшкодування коштів позивачу з моменту набрання законної сили ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2021, якою з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.11.2021, скасовано арешт на грошові кошти фізичної особи ОСОБА_1 та заборону посадовим особам ПАТ «Імексбанк» (МФО 328384), а також будь- яким іншим особам відчужувати, розпоряджатись та використовувати безготівкові грошові кошти ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в AT «Імексбанк» (МФО 328384).

Незважаючи на неодноразові звернення позивача до Фонду із заявами про виплату гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Імексбанк» за договором банківського вкладу, відповідачем в порушення вимог вищенаведених норм допущено протиправну бездіяльність, яка призвела до того, що станом на дату постановлення рішення у цій справі кошти у сумі 144 406, 93 грн. позивачем не отримано.

Вказані обставини свідчать про те, що будь - які підстави для невідшкодування позивачу гарантованої суми у відповідача відсутні.

Посилання відповідача на рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №341від 17 травня 2022 року, яким затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури банку, як на доказ правомірності непроведення виплат позивачеві є безпідставним, оскільки заяви позивача про виплату гарантованої суми відшкодування відповідач повинен був розглянути у строк, встановлений абз. 5 п.9 Розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012 року, а саме у строк, що не перевищує трьох місяців, що ним зроблено не було.

Заява позивача від 09.11.2021 про виплату гарантованої суми відшкодування була розглянута відповідачем шляхом прийняття рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування №152 про затвердження поновлення виплати зазначеному вкладнику на підставі ухвали про скасування арешту на його рахунках в ПАТ «ІМЕКСБАНК» лише 04.03.2022. При цьому, таке рішення позивачем разом з листом від 11.03.2022 про роз`яснення процедури повернення коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивач отримав лише 19.05.2022, тобто після прийняття рішення 17 травня 2022 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №341, яким затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури, що на думку відповідача унеможливлює виплату спірних коштів. Доказів своєчасного направлення позивачу рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування №152 про затвердження поновлення виплати зазначеному вкладнику від 04.03.2022 відповідачем суду також не подано.

Суд зауважує, що у цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо виплати гарантованої державою суми відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку, продажу його майна.

Юридичний факт неплатоспроможності банку є підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте, процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг гарантованого державою відшкодування вкладникам.

Суд зазначає, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Поширення на грошові кошти, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника), режиму права власності підтверджується положеннями статей 1058, 1066 ЦК України та статей 8, 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України в постанові від 03 липня 2015 року № 13.

Враховуючи викладене та положення ч.2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ ІМЕКСБАНК за Договором № про приєднання до Публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 у розмірі 144 406, 93 гривень та стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 144 406, 93 гривень за вкладом, які були внесені за Договором № про приєднання до Публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ ІМЕКСБАНК.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - Закон №1023-XII), споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №817/649/16 дія частини третьої статті 22 Закону № 1023-ХІІ поширюється на спори, які виникають між вкладниками банку та Фондом під час здійснення останнім владних управлінських функцій, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. Щодо суми помилково сплаченого збору в розмірі 2481 грн., то така підлягає поверненню позивачу.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2021 року у справі № 160/7922/20 та додаткових постановах від 5 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 та від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що професійна правнича допомога надавалася позивачу адвокатським об`єданням «Юнімайндс» на підставі договору про надання правової допомоги від 01.05.2021.

Відповідно до п. 2.1 договору перелік послуг, їх вартість, порядок розрахунків, сум та інші аспекти виконання договору визначаються Додатком та в окремих Замовленнях послуг.

Відповідно до Замовлення вартість наданих виконавцем послуг/гонорару адвоката за представництво прав та інтересів клієнта у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб та/або інших установах складатиме 15000 грн. Вказаним Замовленням передбачено перелік послуг, в який, зокрема, входить побудова стратегії захисту клієнта в суді.

До заяви про відшкодування вартості правничої допомоги позивачем долучено акт про надані послуги від 29.07.2022, згідно якого виконавцем було надано наступний перелік послуг: підготовка та подача до Фонду заяви про виплату коштів 1 год.; підготовка та відправлення до Фонду адвокатського запиту щодо стану розгляду заяви 1 год.; підготовка та відправлення до Фонду роз`яснення щодо описки в судовому рішенні 2 год.; підготовка та відправлення до Фонду адвокатського запиту щодо стану розгляду заяви та роз`яснення 1 год.; комунікація з уповноваженими особами Фонду 3 год; підготовка до Львівського окружного адміністративного суду позовної заяви 4 год.

На підтвердження оплати послуг адвоката позивачем до заяви про стягнення судових витрат долучено рахунок на оплату №2 від 29.07.2022 на суму 15000 грн., акт надання послуг №2 від 29.07.2022 на суму 15000 грн. та квитанцію №0.0..1 від 12.08.2022 на суму 15000 грн.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт отримання позивачем послуг з правової допомоги від адвокатського об`єдання «Юнімайндс», оскільки подані докази дозволяють встановити склад та зміст послуг з правової допомоги відповідно до вимог статті 134 КАС України.

Стосовно співмірності та розумності витрат на правову допомогу за участь у даній справі суд зазначає наступне.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною дев`ятою статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18, від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 08.02.2022 у справі №160/6762/21.

Заявляючи клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15000 грн..

Суд, у свою чергу, зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд проаналізував Замовлення та акт про надані послуги від 29.07.2022, згідно якого визначено перелік наданих позивачу послуг.

Оцінюючи характер наданої правової допомоги суд зазначає, що підготовка та подача до Фонду заяви про виплату коштів 1 год.; підготовка та відправлення до Фонду адвокатського запиту щодо стану розгляду заяви 1 год.; підготовка та відправлення до Фонду роз`яснення щодо описки в судовому рішенні 2 год.; підготовка та відправлення до Фонду адвокатського запиту щодо стану розгляду заяви та роз`яснення 1 год.; комунікація з уповноваженими особами Фонду 3 год. не є окремими видами адвокатської діяльності, а є частиною представництва адвокатом клієнта під час розгляду справи, тому вказані витрати безпідставно визначені в якості окремих послуг.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 25.05.2022 у справі № 560/868/21.

За таких обставин суд вважає неспівмірною визначену вартість за надання таких послуг критерію розумності їхнього розміру та реальності таких витрат.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20.

Оцінюючи характер наданої правової допомоги суд враховує, що ця справа є незначної складності, правові висновки висловлено Верховним Судом в аналогічних справах. З огляду на це, пошук та аналіз судової практики по суті зводиться до дублювання висновків Верховного Суду про релевантні норми права, аналіз та спосіб їх застосування.

Суд зазначає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

ЄСПЛ також дійшов висновку, що відмова національних судів у відшкодуванні заявникам судових витрат, понесених в ході адміністративного провадження, в якому вони оскаржували накладення державною інспекцією з праці штрафів і за результатами якого вони домоглися скасування цих рішень як необґрунтованих, становило порушення їхнього права на доступ до суду, і тому порушення пункту 1 статті 6 Конвенції незалежно від сум цих витрат (пункт 74). Водночас витрати не мають бути понесені безвідповідально чи без належного обґрунтування (див. рішення у справах «Stankiewicz v. Poland», заява № 46917/99, пункт 75).

Аналізуючи подані позивачем докази, суд доходить висновку про необхідність задоволення клопотання та стягнення за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача витрати на правову допомогу на суму 4000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ ІМЕКСБАНК за Договором № про приєднання до Публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 у розмірі 144 406, 93 гривень.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) кошти у розмірі 144 406, 93 гривень за вкладом, які були внесені за Договором № про приєднання до Публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ ІМЕКСБАНК.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу на суму 4 000 (чотири тисячі) грн. 00коп.

Повернути ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) з бюджету судовий збір у розмірі 2481 грн.(дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 коп., сплачений згідно квитанції від 12 липня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.