Справа № 640/32338/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2022 року м. Київ № 640/32338/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Дураєвої А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Брок"

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки)

за участю представників сторін:

від позивача - Мороз В.П.

від відповідача - Сороколіт І.В.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Брок» (далі по тексту - позивач), адреса: 03162, місто Київ, бульвар Ромена Роллана, будинок 3, квартира 107 до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 22 вересня 2021 року №2;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 22 вересня 2021 року №2;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 22 вересня 2021 року №2;

- визнати протиправним та скасувати рішення головного управління ДПС у м. Києві від 22 вересня 2021 року №2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 742 704,15 грн, а також штрафних санкцій в розмірі 267 893,50 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю.2 від 22 вересня 2021 року;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ю-96371-2657 від 03 грудня 2021 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про необгрутованість висновку податкового органу щодо невиконання чи неналежного виконання позивачем свої обов`язків за ПК України шляхом перерахування коштів найманому працівникові як виплату за надані послуги ФОП.

Підставами позову позивач вказує порушення його прав внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень вказаних вище податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки)

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що за результатом перевірки з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності , повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, податковим органом встановлено наявність господарських операцій між позивачем та фізичною особою-підприємцем, з якою позивач перебуває у трудових відносинах.

Не погоджуючись з доводами представника відповідача, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року прийнято заяву представника позивача про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 08 вересня 2022 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, пославшись на такі ж самі обставини тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані ними документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що позивачем пред`явлені позовні вимоги до Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Так, у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №893 від 30 вересня 2020 року "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" Головне управління ДПС у м. Києві ліквідовано як юридична особа публічного права.

Наказом Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року №529, відповідно до статті 21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та Положення про Державну податкову службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227, утворено як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України Головне управління ДПС у м. Києві.

Наказом Державної податкової служби України від 24 грудня 2020 року №755 з 01.01.2021 року розпочато здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року №529, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №893 від 30 вересня 2020 року.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань судом встановлено, що Головне управління ДПС у м. Києві () перебуває у стані припинення.

При цьому, за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань філією (відокремленим підрозділом) Державної податкової служби України у тому числі є Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП:44116011).

Враховуючи, що предметом оскарження в даній адміністративній справі є податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві, а станом на день вирішення справи по суті філія (відокремлений підрозділ) Головне управління ДПС у м. Києві вже здійснює повноваження та виконує функції у сфері реалізації державної податкової політики, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для заміни Головного управління ДПС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП:44116011).

Так, з матеріалів справи вбачається наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 09 серпня 2021 року по 20 серпня 2021 року Головний управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Брок» з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2021 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 06 листопада 2014 року по 30 червня 2021 року, військового збору за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2021 року.

За результатом вказаної перевірки, податковим органом складено акт №66296/ж5/26-15-07-09-02-39478286, яким встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Брок»:

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164, пункту 52.2 статті 54, пункту 57.1 статті 57 ПК України в результаті чого товариством занижено податкове зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 0922 844,75 грн, в тому числі за 2017 рік - 181 441,62 грн., за 2018 рік - 194 204,16 грн., за 2019 рік - 352 857,06 грн., за 2020рік - 279 598,0 грн, за 2021 рік - 84 743,82;

- пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ з урахуванням статті 176, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті до бюджету війського збору на загальну суму 91 070,40 грн в тому числі за 2017 рік - 15 120,14 грн., за 2018 рік - 16 183,68 грн., за 2019 рік - 29 404,76 грн., за 2020 рік - 23 299,84 грн, за 2021 рік - 7061,98 грн;

- пункту 51.1 статті 51, пункту 70.16 статті 70, підпункту 176.2 «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, Р. ІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», а саме невірно визначено ознаку доходу, що призвело до збільшення податкових зобов`язань;

- пункту 1 частини 1 статті 7 та пункту 8 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого занижено зобов`язання по сплаті єдиного внеску на загальну суму 742 704,15 грн в тому числі за: 2015 рік - 42 414,32 грн., 2016 - 78 904,71 грн., 2017 рік - 104 078,28 грн., 2018 рік - 137 393,93 грн., 2019 рік - 148 738,33 грн., 2020 рік - 151 032,73 грн., 2021 рік - 80141,85 грн.

На підставі вказаного акт перевірки податковим органом винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 22 вересня 2021 року №2, яким застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Брок» за невірно визначену ознаку доходу, що призвело до збільшення податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за період І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2017 року; І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2018 року, І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2019 року, І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2020 року, І, ІІ квартали 2021 року на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст. 54 і пункту 119.1 статті 119 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 020,0 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 22 вересня 2021 року №2, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Брок» за порушення пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ з урахуванням статті 176, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, за період І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2017 року; І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2018 року, І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2019 року, І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2020 року, І, ІІ квартали 2021 року збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені військового збору на загальну суму 107 300,75 грн (91 070,4 грн - сума податкового зобов`язання, 16 230,35грн - штрафні санкції);

- податкове повідомлення-рішення від 22 вересня 2021року №2, яким Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Брок» за період за період І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2017 року; І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2018 року, І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2019 року, І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2020 року, І, ІІ квартали 2021 року збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 287 608,90грн (1 092 844,75 грн - сума податкового зобов`язання, 194 764,19 грн - сума штрафних санкцій);

- 22 вересня 2021 року прийнято рішення № 2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Велес-Брок» за порушення пункту 1 частини 1 статті 7 та пункту 8 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачеві нараховано штрафні санкції у розмірі 267 893,50 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22 вересня 2021 року Ю.2 про сплату недоїмки у розмірі 742 704,15 грн з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03 грудня 2021 року №ю-96371-2657 зі сплати заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування на загальну суму 986 454,44 грн (718 560,94 грн - сума недоїмки, 267 893,0 грн - штрафні санкції).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Положеннями статті 14 ПК України надано визначення таких понять:

- заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом (підпункт 14.1.48);

- податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу; (підпункт 14.1.180);

- працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (підпункт 14.1.195);

- роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.

Для цілей розділу IV цього Кодексу до роботодавця прирівнюються юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво), постійне представництво нерезидента або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) дохід за виконання роботи та/або надання послуги згідно із цивільно-правовим договором у разі, якщо буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими (підпункт 14.1.222 ПК України);

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з положеннями підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до підпунктів 168.1.1,168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

За змістом підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171 ПК України).

Пунктом 177.8 статті 177 ПК України передбачено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

Підпунктом 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту також - Закон) платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Абзацом 1 пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону визначено, що для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Як підтверджується сталою та послідовною практикою Верховного Суду (справи №826/5591/15, №826/14889/18, №826/1432/17, №821/516/16) відносини щодо здійснення особою у статусі фізичної особи-підприємця, як суб`єктом господарювання певних робіт (послуг) для інших юридичних чи фізичних осіб, з якими цією фізичною особою укладено ще й трудовий договір, не повинні автоматично розцінюватися як такі, що є трудовими. Визначальною передумовою для сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є наявність між суб`єктом господарювання та фізичною особою - підприємцем відносин, які фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо відмінностей між трудовими та цивільними (господарськими) правовідносинами.

Так, Верховним Судом при розгляді справ, пов`язаних із перекваліфікацією правовідносин між суб`єктами господарювання та фізичною особою-підприємцем, виділено ряд основних ознак, що відрізняє цивільні (господарські) відносини від трудових:

- трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт (постанови від 4 липня 2018 року у справі №820/1432/17, від 13 червня 2019 року у справі №815/954/18, від 25 листопада 2021 року у справі №826/14117/14);

- основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій. Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулювано - чинним законодавством України (постанова від 6 жовтня 2021 року у справі № 420/502/19);

- на відміну від господарських правовідносин, у трудових правовідносинах виплати особі винагороди у грошовій або натуральній формі здійснюються за роботи (послуги), виконувані в інтересах іншої особи, ці виплати є періодичними, тобто оплата носить системний характер за послуги (роботи), наданні в процесі виконання конкретної трудової функції (постанова 7 вересня 2020 року у справі №520/526/19).

За таких обставин в умовах дії такого принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, встановлення дійсної сутності правовідносин між суб`єктом господарювання та фізичною особою-підприємцем мають визначальне значення для вирішення спору.

Так, ОСОБА_1 - зареєстрований Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією 03 червня 2002 року як фізична особа-підприємець Починаючи з 01 липня 2002 року надавав послуги пов`язані з митним оформленням вантажів наступним суб`єктам господарювання: Товариству з обмеженою відповідальністю «Таможенное агенство «Поток» (договір від 01 липня 2002 року, договір від 01 березня 2005 року, договір від 01 січня 2008 року, договір від 01 січня 2014 року), Товариству з обмеженою відповідальністю «Хелаплант» (договір від 02 грудня 2013 року), Товариству з обмеженою відповідальністю «Пултехнік (договір від 11 квітня 2014 року), Товариству з обмеженою відповідальністю «Вега Фіш» (договір від 29 серпня 2019 року), Товариству з обмеженою відповідальністю «Бласс» (договір від 15 жовтня 2015 року), Товариству з обмеженою відповідальністю «Пулвер Україна» (договір від 05 липня 2017 року).

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом № 1 від 04 лютого 2015 року «Про прийняття на роботу», позивачем прийнято на роботу ОСОБА_1 на посаду з митного оформлення з 04 лютого 2015 року, а згідно з наказом №23 від 31 серпня 2021 року звільнений за власним бажанням (стаття 38 Кодексу законів про працю України).

Згідно з посадовою інструкцією митного брокера на Товариство з обмеженою відповідальністю «Велес-Брок», затвердженої 04 лютого 2015 року до посадових обов`язків митного брокера віднесено, зокрема, декларувати товари, транспортні засоби, інший вантаж, що перевозиться підприємством; вимагати документи у вантажовласників, які необхідні для митного оформлення , та подавати їх митним органам; забезпечувати в межах своєї компетенції необхідні дії для митного оформлення товарів і транспортних засобів, що підлягають декларуванню; вчасно інформувати уповноважених осіб про всі затримки або зміни в митному оформленні вантажів; забезпечувати суворий облік та збереження всієї документації пов`язаної з митним оформленням вантажів; перевіряти повноваження вантажовласника на право розпорядження товаром, транспортними засобами й іншими предметами; знати та вміти користуватись програмними продуктами , необхідними для складання декларацій; взаємодіяти з відповідними підрозділами Державної митної служби, по всіх організаційних та оперативних питаннях; контролювати своєчасне виконання фінансових зобов`язань з боку замовників перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Брок» з митних питань; забезпечувати встановлений порядку обліку і перевірки правильності ведення документації; виконувати вимоги зобов`язання про збереження комерційної таємниці; отримувати товаросупутні документи, передавати скани або документи до офісу; вести документообіг в підготовленні ВМД; проводити перевірки ВМД на предмет відповідності номерів внесених та наявних документів, кодів товару, правильності нарахування платежів; у разі спрацювання критерію догляду товару, або при необхідності відбору зразків товару для проведення необхідних лабораторних досліджень виїхати на відповідну митницю, організувати огляд товару, та/або відбору зразків, доставити зразки до відповідної лабораторії, контролю за сплатою необхідних коштів за проведення експертизи, отримати результати експертизи; проводити проходження по ВМД необхідних видів контролю у відповідних службах (екологічна, фіто санітарна, ветеринарна), контролювати та забезпечувати наявність коштів для оплати цих видів контролю, готувати та надавати необхідні документи для цього, отримувати акти виконаних робіт; завершувати митне оформлення та організовувати виїзди авто з митниці до місця розвантаження замовника.

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями табелів обліку використання робочого часу з лютого 2015 року по серпень 2021 року, ОСОБА_1 обліковувався в Товаристві з обмежено відповідальністю «Велес-Брок» як працівник, згідно положень Кодексу законів про працю України.

10 лютого 2015 року між позивачем (принципал) то ФОП ОСОБА_1 (агент) укладено агентський договір №02/15-А на надання митно-брокерських послуг, згідно з яким агент зобов`язується від імені та за дорученням принципала надавати за винагороду послуги, пов`язані з митним оформленням вантажів, що надходять через Київську міську митницю ДФС або Київську митницю ДФС, і що належить третім особам (замовникам) (пункт 1.1 договору), для виконання зобов`язань пункту 1.1 агент здійснює наступні дії: проводить підготовчу роботу і сприяє укладенню двосторонніх договорів на митне обслуговування між принципалом і замовниками (пункт 1.2.1 договору), у рамках укладених договорів по пункту 1.2.1 виконує від імені принципала роботи, пов`язані з митним оформленням вантажів замовників. Повний перелік виконуваних агентом робіт по митному оформленні вантажів і їх вартість для замовника, затверджені принципалом, приведені у додатку №1, яке складає невід`ємну частину цього договору. (пункт 1.2.2 договору), агент зобов`язується організувати за свій рахунок поза офісом принципала на базі персонального комп`ютера робоче місце для підготовки документів, необхідних для проведення митного оформлення, або притягнути до цих робіт третіх осіб (пункт 3.1 договору), цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діятиме до 31 грудня 2015 року (пункт 6.1 договору), якщо жодна із сторін, не пізніше ніж за 30 календарних дій до закінчення строку дії не заявить про своє бажання не продовжувати його дію, цей договір вважається автоматично продовженим ще на 1 календарний рік, на умовах, визначених у ньому. Кількість продовження строків дії цього договору не обмежена (пункт 6.2 договору).

Додатком №1 до агентського договору №02/15-А від 10 лютого 2015 року затверджено наступні види виконуваної роботи: акредитація (переаккредитація) на митниці, проведення консультацій, оформлення ВМД на вантаж вартістю більше 100 євро, оформлення вантажів по інвестиційному договору, оформлення вантажів по посередницькому договору, оформлення вантажів за договором, що передбачає використання давальницької сировини, оформлення вантажів вартістю до 100 євро, узгодження оформлення вантажу з відділом контролю технічних засобів, підготовка додаткових документів, заповнення ВМД, TIR, ТТН, СМR, узгодження листа з керівництвом митниці, організація виїзду інспектора на огляд вантажу, узгодження цін у відділі тарифів і вартості, організація огляду вантажу на митному терміналі, оформлення попередньої декларації, узгодження із службами СЕС, екології, карантину рослин.

На підставі викладеного, судом надана оцінка посадової інструкції агента з митного в контексті змісту укладеного агентського договору №02/15-А про надання митно-брокерських послуг від 10 лютого 2015 року, за результатами чого суд дійшов висновку про те, що договір позивача із ФОП ОСОБА_1 не містить ознак трудових договорів, адже відсутній обов`язок агента бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, робоче місце агента організовано поза офісом позивача, агент при виконанні робіт не має права використовувати офісне устаткування (комп`ютери, принтери, розмножувальну техніку і тому подібне) позивача, агент зобов`язаний мати іменне свідоцтво митного брокера, видане ДФС України, у агента відсутній обов`язок дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, відсутній обов`язок підприємства забезпечувати виконавців матеріально-технічною базою, відсутні регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу тощо.

При цьому, вбачається ділова мета позивача на укладення з ФОП ОСОБА_1 агентського договору, яка зумовлена більшою кількістю отримуваних від ФОП ОСОБА_1 послуг, передача ризиків, пов`язаних з виконанням робіт за агентським договором на агента, підвищено вимоги щодо професійної кваліфікації агента (наявність у агента іменного свідоцтва митного брокера), можливість застосування штрафу у якості компенсації понесеного збитку

При цьому, неможливість посадових осіб контролюючого органу розмежувати виконання зазначених робіт (послуг) між обов`язками працівників позивача та наданими роботами (послугами) зі сторони ФОП, не може бути підставою для донарахування позивачу грошових зобов`язань, адже в розумінні ч.2 ст.77 КАС України саме на відповідача покладено обов`язок довести ідентичність робіт, що виконані ФОП із роботами, що виконані цими ж особами, як працівниками позивача.

До того ж, за результатами аналізу шляхом співставлення змісту актів виконаних робіт і змісту посадової інструкції ОСОБА_1 , судом встановлено, що виконання ОСОБА_1 як фізичною особою - підприємцем своїх обов`язків за укладеним договором про надання митно-брокерських послуг не було можливе у рамках здійснення ним своїх трудових функцій на підприємстві, адже такі права/обов`язки повною мірою не передбачені відповідною посадовою інструкцією.

При порівнянні робіт (послуг), що надавались позивачеві ФОП ОСОБА_1 та посадовими обов`язків працівника ОСОБА_1 вбачається їх подібність, проте не тотожність. Подібність пов`язана зі сферою їх надання - сфера брокерських послуг, проте функції, що надаються ОСОБА_1 в межах здійснення підприємницької діяльності не тотожні з його посадовими обв`язками агента з митного оформлення.

Таким чином, судом встановлено необгрунтованість висновків податкового органу про неможливість розмежування виконання зазначених робіт (послуг) між працівником ОСОБА_1 та наданими роботами (послугами) зі сторони ФОП ОСОБА_1 .

Надання послуг за агентським договором №02/15-А на надання митно-брокерських послуг від 10 лютого 2015 року підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг №63 від 31 грудня 2015 року на загальну суму 18 926,0 грн, акт № 51 від 30 листопада 2015 року на загальну суму 31 352,0 грн., акт № 41 від 31 жовтня 2015 року на загальну суму 26 271,0 грн, акт №30 від 30 вересня 2015 року на загальну суму 37 081,0 грн, акт №22 від 31 серпня 2015 року на загальну суму 26 444,0 грн, акт №24 від 31 липня 2015 року, акт №18 від 30 червня 2015 року на загальну суму 34 558,51 грн., акт №17 від 29 травня 2015 року на загальну суму 25 251,49 грн, акт №22 від 30 квітня 2015 року на загальну суму 25 973,0 грн., акт № 19 від 31 березня 2015 року на загальну суму 22 790,50 грн., акт №173 від 30 грудня 2016 року на загальну суму 47 945,0грн., акт № 162 від 30 листопада 2016 року на загальну суму 36 433,0 грн., акт № 152 від 31 жовтня 2016 року на загальну суму 38 846,0 грн., акт № 137 від 30 вересня 2016 року на загальну суму 38 800,0 грн., акт № 128 від 31 серпня 2016 року на загальну суму 40 033,0 грн., акт № 116 від 31 липня 2016 року на загальну суму 36 871,0 грн., акт № 109 від 30 червня 2016 року на загальну суму 39 696,0 грн., акт № 99 від 31 травня 2016 року на загальну суму 35 470,99 грн., акт № 92 від 29 квітня 2016 року на загальну суму 30 181,01 грн., акт №82 від 31 березня 2016 року на загальну суму 26 026,0 грн., акт №75 від 29 лютого 2016 року на загальну суму 13 753,0 грн., акт № 70 від 31 січня 2016 року на загальну суму 13 445,0 грн., акт №321 від 28 грудня 2017 року на загальну суму 117 507,0 грн., акт № 296 від 30 листопада 2017 року на загальну суму 176 152,0 грн., акт № 273 від 31 жовтня 2017 року на загальну суму 107 197,0 грн., акт №265 від 29 вересня 2017 року на загальну суму 92 977,0 грн., акт № 256 від 31 серпня 2017 року на загальну суму 72 209,0 грн., акт №238 від 31 липня 2017 року на загальну суму 77 107,0 грн., акт №225 від 30 червня 2017 року на загальну суму 69 926,0 грн., акт № 213 від 31 травня 2017 року на загальну суму 54 805,0 грн., акт №206 від 30 квітня 2017 року на загальну суму 60 385,0 грн., акт № 196 від 31 березня 2017 року на загальну суму 61 598,0 грн., акт №186 від 28 лютого 2017 року на загальну суму 59 032,0 грн., акт № 177 від 31 січня 2017 року на загальну суму 59 114,0 грн., акт №661 від 29 грудня 2018 року на загальну суму 141 349,0 грн., акт № 622 від 30листопада 2018 року на загальну суму 106 145,0 грн., акт № 579 від 31 жовтня 2018 року на загальну суму 137 655,0 грн., акт №547 від 30 вересня 2018 року на загальну суму 68 221,0 грн., акт №525 від 31 серпня 2018 року на загальну суму 71 537,0 грн., акт №499 від 31 липня 2018 року на загальну суму 83 097,0 грн., акт №472 від 30 червня 2018 року на загальну суму 71 470,0 грн., акт №455 від 31 травня 2018 року на загальну суму 86 508,0 грн., акт №435 від 27 квітня 2018 року на загальну суму 64 165,0 грн., акт №408 від 30 березня 2018 року на загальну суму 92 367,0 грн., акт №372 від 28 лютого 2018 року на загальну суму 67 437,0 грн., акт №346 від 31 січня 2018 року на загальну суму 88 962,0 грн., акт №1016 від 28 грудня 2019 року на загальну суму 307 117,0 грн., акт №982 від 30 листопада 2019 року на загальну суму 260 582,0 грн., акт №950 від 31 жовтня 2019 року на загальну суму 257 138,0 грн., акт №916 від 30 вересня 2019 року на загальну суму 209 083,0 грн., акт №890 від 31 серпня 2019 року на загальну суму 59 011,0 грн., акт №871 від 01 серпня 2019 року на загальну суму 126 162,0 грн., акт №839 від 30 червня 2019 року на загальну суму 110 473,0 грн., акт №819 від 31 травня 2019 року на загальну суму 138 044,0 грн., акт №780 від 30 квітня 2019 року на загальну суму 124 415,0 грн., акт №753 від 31 березня 2019 року на загальну суму 126 342,0 грн., акт №730 від 28 лютого 2019 року на загальну суму 154 566,0 грн., акт №694 від 31 січня 2019 року на загальну суму 87 384,0 грн., акт №1586 від 31 грудня 2019 року на загальну суму 223 072,0 грн., акт №1544 від 30 листопада 2020 року на загальну суму 104 629,0 грн., акт №1490 від 30 жовтня 2020 року на загальну суму 103 149,0 грн., акт №1420 від 30 вересня 2020 року на загальну суму 166 564,0 грн., акт №1369 від 31 серпня 2020 року на загальну суму 110 103,0 грн., акт №1342 від 31 липня 2020 року на загальну суму 132 384,0 грн., акт №1302 від 30 червня 2020 року на загальну суму 100 593,0 грн., акт №1282 від 31 травня 2020 року на загальну суму 90 710,0 грн., акт №1235 від 30 квітня 2020 року на загальну суму 113 347,70 грн., акт №1190 від 31 березня 2020 року на загальну суму 127 916,0 грн., акт №1131 від 28 лютого 2020 року на загальну суму 144 532,0 грн., акт №1071 від 31 січня 2020 року на загальну суму 136 323,0 грн., акт №1847 від 31 серпня 2021 року на загальну суму 81 239,0 грн., акт №1804 від 31 липня 2021 року на загальну суму 132 197,0 грн., акт №1777 від 30 червня 2021 року на загальну суму 71 120,0 грн., акт №1752 від 31 травня 2021 року на загальну суму 66 520,0 грн., акт №1728 від 30 квітня 2021 року на загальну суму 85 599,0 грн., акт №1652 від 28 лютого 2021 року на загальну суму 107 976,0 грн., акт №1619 від 31 січня 2021 року на загальну суму 32 199,0 грн.,

Таким чином, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , з яким позивач мав господарські відносини в межах обраних ними видів діяльності, зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, надавав Товариству послуги згідно з цивільно-правовим договором, що не містить ознак трудового й сторони цієї угоди не можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 ПК України, суд дійшов висновку про те, що позивач не є податковим агентом по відношенню до ФОП ОСОБА_1 , внаслідок чого висновок про заниження позивачем податкового зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб, як наслідок - податку на прибуток, військового збору, єдиного внеску та необхідності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, є помилковим.

Щодо заявлених позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю.2 від 22 вересня 2021 року щодо вимоги сплати недоїмки з єдиного внеску в сумі 742 407,15 грн та визнання протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ю-96371-2657 від 03 грудня 2021 року щодо вимоги сплати податкового зобов`язання з єдиного внеску на загальну суму 983 454,44 грн (178 560,94 -сума недоїмки, 267 893,50 грн - штраф), судом встановлено наступне.

Згідно з пунктом 14.1.175 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 14.1.39 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з положеннями пункту 14.1.153 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з підпунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до абзацу першого пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до підпунктів 56.17.1-56.17.3 пункту 56.17 статті 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується: днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абзацом першим пункту 56.3 цієї статті; днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги; днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

16 грудня 2021 року позивачем отримано у поштовому відправленні №579 вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату недоїмки №Ю-96371-2657, де зазначено, що станом на 30 листопада 2021 року у нього наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 983 454,44 (718 560,94 грн - сума недоїмки, 267 893,50 грн - сума штрафу). Зазначену вимогу сформовано податковим органом на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю.2 від 22 вересня 2021 року, яка, в свою чергу, сформована на підставі даних акту документальної перевірки №66296/ж5/26-15-07-09-02/29478286 де податковим органом встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань.

Як вже встановлено судом, такі висновки податкового органу є хибними.

Крім того, податкові повідомлення-рішення, якими позивачеві збільшено суми податкових зобов`язань та застосовано штрафні санкції оскаржено до суду. Тобто, є неузгодженими податковими зобов`язаннями. А тому, у Головного управління ДПС у м. Києві були відсутні підстави для прийняття оскаржуваної податкової вимоги від № Ю-96371-2657 від 03 грудня 2021 року

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 22700,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 22700,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-245, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Брок" задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві від 22 вересня 2021 року №2.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві від 22 вересня 2021 року №2.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві від 22 вересня 2021 року №2.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві від 22 вересня 2021 року №2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 742 704,15 грн, а також штрафних санкцій в розмірі 267 893,50 грн.

6. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки), винесену Головним управлінням ДПС у .м Києві №Ю-2 від 22 вересня 2021 року.

7. Визнати протиправною та скасувати вимогу, винесену Головним управлінням ДПС у м Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ю-96371-2657 від 03 грудня 2021 року.

8. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Брок" (03162, Київ, бульвар Ромена Ролана, будинок 3, квартира 107, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у м. Києві (04116, Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 22 700,00 грн (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок)

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник

Повний текст рішення суду виготовлений 08 вересня 2022 року.