Справа № 120/3492/22
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 вересня 2022 р. Справа № 120/3492/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Гайсинської міської ради (вул. 1 Травня, 7, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Гайсинської міської ради (далі відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення 24 сесії VIII скликання Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області № 42 від 08.12.2021 «Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність»;

- зобов`язати Гайсинську міську раду Гайсинського району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами с. Ярмолинці Гайсинського району Вінницької області, яка зображена на графічних матеріалах, у встановлений частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України місячний строк.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 11.10.2021 він звернувся до Гайсинської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку документації землеустрою для надання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу за межами с. Ярмолинці Гайсинського району Вінницької області. Як зазначає позивач, до клопотання ним додано засвідчені копії паспорту громадянина України, картки фізичної особи - платника податків, графічних матеріалів з бажаним місцем розташування земельної ділянки. Однак за результатами розгляду клопотання 08.12.2021 на 24 сесії VIII скликання Гайсинської міської ради прийнято рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами с. Ярмолинці Гайсинського району Вінницької області в зв`язку з тим, що зазначена земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні громадянин згідно з рішенням 13 сесії 23 скликання Ярмолинецької сільської ради 27.12.2000.

Позивач вказує, що згідно із загальнодоступною інформацією з публічної кадастрової карти України право власності на бажану ним земельну ділянку не зареєстроване, кадастровий номер ділянці не присвоєний. При цьому, на переконання позивача, наявність рішення Ярмолинецької сільської ради про надання іншим особам у користування земельної ділянки не є визначеною законодавством правовою підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 вважає рішення Гайсинської міської ради № 42 від 08.12.2021 протиправним та таким підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 25.04.2022 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Окрім того, даною ухвалою вирішено витребувати у Гайсинської міської ради всі належним чином засвідченні копії матеріалів, які стали підставою для прийняття рішення від 08.12.2021 №42 "Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність", в частині відмови ОСОБА_1

24.05.2022 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Мотивуючи свою позицію Гайсинська міська рада вказує, що відповідно до рішення 13 сесії Ярмолинецької сільської ради 23 скликання від 27.12.2000 №42 та картографічних матеріалів «Про затвердження проекту відведення рільних земель запасу під розширення особистих підсобних господарств та видачу державних актів на право постійного користування землею громадянам», жителям с. Ярмолинці Гайсинського району надано в постійне користування земельні ділянки загальною площею 34,7770 га, в тому числі розміщені на викопіюванні позивача. Згідно додатку до вищевказаного рішення сесії це орієнтовно 4 ділянки надані в користування ОСОБА_2 (№54, ділянка площею 0,2837 га), ОСОБА_3 (№55, ділянка площею 0,5335 га), ОСОБА_4 (№56, ділянка площею 0,3263 га), ОСОБА_5 (№83, ділянка площею 0.6567 га), ОСОБА_6 (№84, ділянка площею 0,3500 га).

Представник відповідача посилається на приписи ч. 5 ст. 116 ЗК України та зазначає, що безоплатна приватизація земельних ділянок, що вже перебувають у законному користуванні інших осіб, не допускається.

Окрім того, у відзиві на позовну заяву Гайсинська міська рада зазначила, що витребувані судом докази, а саме копії державних актів на право постійного користування земельною ділянкою відповідач надати разом із відзивом не має можливості, оскільки останні перебувають у Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

17.06.2022 до суду надійшло клопотання Гайсинської міської ради про встановлення додаткового строку для подання доказів, за змістом якого відповідач вказує, що 18.05.2022 Гайсинська міська рада звернулась із запитом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо надання копій державних актів про право постійного користування землею, яка була передана в користування громадян відповідно до рішення 13 сесії 23 скликання Ярмолинецької сільської ради Гайсинського району від 27.12.2000 №42.

Сторона відповідача зазначає, що запитувані документи вони отримали 10.06.2022 та посилаючись на приписи ст. 79 КАС України просить долучити до матеріалів справи копії додаткових доказів, а саме: державних актів на право постійного користування земельними ділянками, розташованими в с. Ярмолинці Гайсинського району, і а які були передані в користування громадянам відповідно до рішення 13 сесії 23 скликання Ярмолинецької сільської ради Гайсинського району від 27.12.2000 №42, а саме: державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,2837 га, виданий ОСОБА_2 (входить в Ділянку №2 згідно додатку до рішення, порядковий номер 54); державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,5335 га, виданий ОСОБА_3 (входить в Ділянку №2 згідно додатку до рішення, порядковий номер 55); державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3263 га, виданий ОСОБА_4 (входить в Ділянку №2 згідно додатку до рішення, порядковий номер 56); державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,6567 га, виданий ОСОБА_5 (входить в Ділянку №2 згідно додатку до рішення, порядковий номер 83); державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3500 га, виданий ОСОБА_6 (входить в Ділянку №2 згідно додатку до рішення, порядковий номер 84).

Визначаючись з приводу наявності підстав для прийняття наданих відповідачем разом із клопотання від 17.06.2022 доказів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 ст. 79 КАС України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відтак, враховуючи те, що неможливість подання Гайсинською міською радою витребуваних судом доказів разом із відзивом на позовну заяву зумовлена тим, що архівні примірники державних актів на право постійного користування земельними ділянками перебувають у Головному управлінні Держгеокадастру у Вінницькій області, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих причин у Гайсинської міської ради для не подання доказів у встановлений строк та, як наслідок, наявність підстав для прийняття таких доказів до розгляду.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив таке.

11.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Гайсинської міської ради із заявою, у якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що розташовану на території Ярмолинецького старостинського округу Гайсинської об`єднаної територіальної громада Вінницької області для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2 га.

До заяви позивачем згідно додатків долучено: копію паспорту, копію ідентифікаційного коду та графічні матеріали.

За результатами розгляду заяви позивача на 24 сесії 8 скликання Гайсинської міської ради прийнято рішення від 08.12.2021 №42, яким відмовлено в надані дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, зокрема, ОСОБА_1 площею 2,0000 га., для ведення особистого селянського господарства за межами с. Ярмолинці. Підставою для відмови слугувало рішення Ярмолинецької сільської ради 13 сесії 23 скликання від 27.12.2000, відповідно до якого вказана земельна ділянка надана у постійне користування громадянам с. Ярмолинці.

Позивач вищезазначене рішення відповідача вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

За змістом положень частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно із ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких належать, зокрема, землі житлової та громадської забудови.

Як зазначено у статті 40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування та порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування передбачені статтями 118, 122 та 123 ЗК України.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Аналіз положень частин шостої та сьомої статті 118 ЗК України дає підстави для висновку, що з метою реалізації права на отримання земельної ділянки зацікавлена особа повинна звернутися із клопотанням до компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування. Наведене законодавче регулювання обумовлено розмежуванням компетенції між органами державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

Разом з тим порядок прийняття органом місцевого самоврядування відповідних рішень врегульований Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Так, відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Частиною першою статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством. Порядок доступу до засідань визначається радою відповідно до закону. Протоколи сесії ради є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (ч. 17 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету з числа депутатів ради обираються постійні комісії ради (ч. 1 ст. 47 України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (ч. 10 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (ч. 3 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Предметом спору у цій справі є рішення Гайсинської міської ради, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з тих підстав, що бажана для заявника земельна ділянка перебуває у постійному користуванні громадян с. Ярмолинці.

Вдаючись до оцінки правомірності наведених підстав для відмови, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, безоплатна приватизація земельних ділянок, що вже перебувають у власності чи законному користуванні інших осіб можлива лише після припинення таких прав на земельні ділянки у визначеному законом порядку.

Відповідні підстави припинення врегульовано главою 22 Земельного кодексу України, які поділяються на добровільні та примусові.

Так, статтею 141 ЗК України передбачено, що вилучення земельної ділянки є однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою. Це кореспондується з положеннями частини шостої статті 118 ЗК України, якою визначено обов`язок заявника додати до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Отже, зазначене погодження є необхідним у випадку, якщо безоплатна приватизація стосується тих земельних ділянок державної чи комунальної власності, що перебувають у власності або користуванні інших громадян або юридичних осіб і їх право користування не припинено у визначеному законом порядку.

Як встановлено судом під час розгляду справи, земельна ділянка, щодо якої позивач подав клопотання, на момент його подачі була не сформована та не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, а, відповідно, кадастровий номер такій земельній ділянці присвоєно не було.

Водночас, з наданих відповідачем доказів на виконання ухвали суду про витребування доказів вбачається, що на підставі рішення 13 сесії 23 скликання народних депутатів Ярмолинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 27.12.2000 34,7770 га рільних земель запасу, до яких зокрема належить і бажана позивачем земельна ділянка, відведено під розширення особистих підсобних господарств.

Згідно з додатком до вищевказаного рішення сільської ради та експлікацією земельної ділянки №2 вбачається, що бажана позивачем земельна ділянка складається із земельних ділянок площею: 0,2837 га, 0,5335 га, 0,3263 га, 0,6567 га, 0,3500 га, які у свою чергу, перебувають у користуванні інших осіб.

Так, державним актом на право постійного користування землею від 15.02.2001 серії ІІ-ВН №020697 підтверджується, що земельна ділянка площею 0,2837 га належить ОСОБА_2 на праві постійного користування (згідно додатку до рішення (експлікації земельної ділянки №2) порядковий номер 54).

Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 16.02.2001 серії ІІ-ВН №020698 підтверджується, що земельна ділянка площею 0,5335 га належить ОСОБА_3 на праві постійного користування (згідно додатку до рішення (експлікації земельної ділянки №2) порядковий номер 55).

Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 16.02.2001 серії ІІ-ВН №020699 підтверджується, що земельна ділянка площею 0,3263 га належить ОСОБА_4 на праві постійного користування (згідно додатку до рішення (експлікації земельної ділянки №2) порядковий номер 56).

Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 16.02.2001 серії ІІ-ВН №020726 підтверджується, що земельна ділянка площею 0,6567 га належить ОСОБА_5 на праві постійного користування (згідно додатку до рішення (експлікації земельної ділянки №2) порядковий номер 83).

Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 16.02.2001 серії ІІ-ВН №020727 підтверджується, що земельна ділянка площею 0,3500 га належить ОСОБА_6 на праві постійного користування (згідно додатку до рішення (експлікації земельної ділянки №2) порядковий номер 84).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України в редакції Закону від 19.12.1990 № 561-XII (втратив чинність 01.01.2002) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Частиною першою статті 23 цього Кодексу було визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Пунктом 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України від 25.10.2001 передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Таким чином, державні акти, надані відповідачем, є документами, які підтверджують право користування осіб на бажану позивачем земельну ділянку.

Оскільки суд встановив, що бажана для позивача земельна ділянка не є вільною, то безоплатна приватизація даної земельної ділянки без попереднього припинення права користування в порядку, визначеному законом, є неможливою.

Крім того, суд встановив, що позивач, звертаючись до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність, не додав до клопотання погодження землекористувачів цієї земельної ділянки.

В той же час частина шоста статті 118 ЗК України містить вимоги щодо переліку документів, необхідного для отримання такого дозволу, зокрема необхідність надання погодження землекористувача в разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, чинне законодавство гарантує власникам земельних ділянок захист їх права на землю.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 5 ст. 116 та ч. 6 ст. 118 ЗК України, вимога щодо надання погодження землекористувача спрямована на захист прав власників та землекористувачів (орендарів та постійних землекористувачів) від протиправного втручання в їх право власності та користування земельною ділянкою.

Відтак погодження землекористувача є обов`язковим, якщо клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою стосується земельних ділянок державної чи комунальної власності, що перебувають у власності (користуванні) інших громадян або юридичних осіб і таке право не припинено у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постановах від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а та від 06.06.2019 у справі № 804/4435/16 дійшов висновку, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Отже, Верховний Суд акцентує увагу на тому, що клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та додатки до нього мають бути належним чином оформленими. Водночас ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів, так само як і погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення Гайсинської міської ради №42 від 08.12.2021, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є правомірним та не підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу приписів частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Гайсинська міська рада (вул. 1 Травня, 7, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700, ).

Рішення суду в повному обсязі складено: 12.09.2022.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна