Справа № 380/10043/22
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 код ЄДРПОУ 13814885), в якому просить:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.01.2022 №55 про відмову у виплаті одноразової допомоги в розмірі 10 пенсій як педагогічному працівнику, який на момент виходу на пенсію за віком працював на педагогічній посаді та до цього не отримував жодних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівський області здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової допомоги в розмірі 10 пенсій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 02.09.2021 отримує пенсію за віком. Одночасно із заявою на нарахування пенсії за віком, нею була подана заява про отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії згідно з пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, рішенням від 25.01.2022 пенсійний орган відмовив у виплаті такої допомоги, через відсутність необхідного страхового стажу на відповідній посаді. Позивач вважає, що має необхідний спеціальний стаж для отримання грошової допомоги при виході на пенсію на загальних підставах. Просить задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою від 27.07.2022 призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 05.08.2022 залучено до участі співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області (місцезнаходження: 61000, м.Харків, майдан Свободи 5, Держпром, 3 підїзд, 2 поверх, ) та встановлено йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для надання до суду відзиву на позов разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції копія ухвали суду від 05.08.2022, підписана цифровим підписом, була направлена на електронну адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області ().

11.08.2022 на виконання ухвали суду представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Вказав, що відповідно до Переліку № 909 правом на призначення пенсії за вислугу років, а відповідно і на виплату одноразової грошової допомоги в позашкільних навчальних закладах користуються директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 03.09.2021 отримує пенсію за віком. 21.01.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення їй грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій. Страховий стаж за вислугу років ОСОБА_1 складає 29років 11місяців 04дні. При обчисленні спеціального стажу не враховано періоди роботи з 1980 по 1991, оскільки згідно із записом у трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 працювала на посаді музичного робітника дошкільної установи ясла-садок №163. Враховуючи, що страховий стаж позивача, який дає право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» положень Закону України №1058, становить менше 30 років, Головним управлінням прийнято рішення про відмову в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, що не підлягає оподаткуванню, а тому правових підстав для задоволення даного позову немає. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області подано 01.09.2022 до суду відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи у відзиві правомірність своїх дій відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідно до записів у трудовій книжці позивач працювала у період з 1980 по 1991 на посаді музичного робітника дошкільної установи ясла-садок №163, а тому цей період неможливо зарахувати до спеціального стажу, оскільки посада музичного робітника дошкільної установи "Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на пенсію за вислугу років" від 04.11.1993 № 909 не передбачена. З огляду на вказане, підстав для виплати позивачу грошової допомоги, відповідно до п.7-І розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування немає.

Частиною 5 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.09.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1980, довідок від 20.01.2022 №260107-вих-5187 та від 23.02.2022 №260107-вих-18488 Відділу освіти Галицького та Франківського районів Львівської міської ради, ОСОБА_1 з 15.09.1980 по 01.09.1991 працювала на посаді музичного керівника в дошкільному закладі №163 м.Львова; з 01.11.1991 по 01.09.2006 працювала на посаді музичного керівника в дошкільному закладі №48 м.Львова; з 01.09.2006 по 02.09.2021 працювала на посаді вихователя-методиста закладу дошкільної освіти №163 м.Львова.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управіння Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 21.01.2022 про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Відповідно до пункту 4.8. Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій. Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 №55 «Деякі питання документування управлінської діяльності». Відповідно до пункту 4.2. Порядку №22-1 засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу для розгляду заяви ОСОБА_1 - Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області.

За результатами розгляду заяви та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України у Харківській області прийнято рішення від 25.01.2022 №55 про відмову в призначенні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій ОСОБА_1 через відсутність необхідного страхового стажу на відповідній посаді. Страховий стаж за вислугою років ОСОБА_1 складає 29років 10місяців 8днів. Підстави для зарахування періоду роботи з 1980 по 1991роки до вислуги років відсутні, оскільки згідно з записом у трудовій книжці заявниця працювала в цей період на посаді музичного робітника дошкільної установи ясла-садок №163, уточнююча довідка від 20.01.2022 №260107 вих.5187 оформлена неналежним чином, а саме відсутня назва установи, де працювала заявниця та наказ про зарахування.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо відмови у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, на підставі п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Згідно із ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 Порядку цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п. 2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені:

переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років»;

переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту 6 Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із ст.ст. 27 і 28 Закону №1058, станом на день її призначення.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

З аналізу наведених норм права вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій також висловив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 по справі №234/13835/17, в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Також аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17.

Як встановив суд, підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, встановленої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, слугували висновки відповідачів про відсутність у неї необхідного страхового стажу роботи на посадах в закладах та установах освіти державної або комунальної форми власності, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» -«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не врахування до цього стажу періодів роботи позивача з 1980 по 1991роки, оскільки згідно з записом у трудовій книжці заявниця працювала в цей період на посаді музичного робітника дошкільної установи ясла-садок №163, уточнююча довідка від 20.01.2022 №260107 вих.5187 оформлення неналежним чином, а саме відсутня назва установи де працювала заявниця та наказ про зарахування.

Досліджуючи правомірність зазначених висновків, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів: які в період до 1 січня 2016року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацом першим цього пункту; 1971 народження і старші за наявності стажу творчої діяльності, передбаченого абзацом першим цього пункту, та після досягнення ними віку, встановленого абзацами тринадцятим - двадцять п`ятим пункту «е» цієї статті.

Щодо стажу роботи, то вимогами ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1980 ОСОБА_1 з 15.09.1980 по 21.10.1991 працювала на посаді музичного робітника в дошкільному закладі №163 м.Львова; з 21.10.1991 по 01.09.2006 працювала на посаді музичного керівника в дошкільному закладі №48 м.Львова; з 01.09.2006 по 02.09.2021 працювала на посаді вихователя-методиста закладу дошкільної освіти №163 м.Львова.

Дослідженням трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 20.08.1980 судом встановлено, що у ній серед інших наявні записи щодо періоду роботи позивача з 15.09.1980 по 21.10.1991 на посаді музичного робітника в дошкільному закладі №163 м.Львова.

Оглядом тексту рішення відповідача від 25.01.2022 №55 вбачається, що відповідач зазначив, що підстав для зарахування періоду роботи з 1980 по 1991роки до вислуги років відсутні, оскільки згідно з записом у трудовій книжці заявниця працювала в цей період на посаді музичного робітника дошкільної установи ясла-садок №163.

Однак, судом встановлено, що згідно довідки від 20.01.2022 №260107-вих-5187 та від 23.02.2022 №260107-вих-18488 Відділу освіти Галицького та Франківського районів Львівської міської ради ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді музичного керівника в період з 1981 по 1991 роки в дитячій установі №163 відповідно до запису у картках-довідках про нарахування заробітної плати за 1981-1991 роки. Також, відповідно до наказу відділу народної освіти Радянського райвиконкому № 2177 від 23.10.1991 ОСОБА_2 була звільнена з посади музкерівника дитячої установи №163 з 01.11.1991. Отже, у записі трудової книжки ОСОБА_2 за №4 в графі «відомості про прийом на роботу, переведення на іншу роботу і про звільнення», неправильно вказана назва посади, замість музичний працівник повинно бути написано музичний керівник та в графі «дата» - неправильно вказана дата звільнення ОСОБА_3 , замість 21.10.1991 повинна бути вписана дата 01.11.1991.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Перелік №909) у дошкільних навчальних закладах передбачено посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років: директори (завідуючі), всіх типів вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.

Відповідно до пункту 2 примітки до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про освіту» від 05.06.2017 №2145- VIII, що є чинним на даний час, законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

В п.26 ст.1 Закону України «Про освіту» визначено: спеціальні закони - закони України «Про дошкільну освіту», «Про повну загальну середню освіту», «Про позашкільну освіту», «Про професійно-технічну освіту», «Про вищу освіту».

Тобто, діяльність кожної ланки освіти врегульована окремим спеціальним Законом.

Статтею 10 Закону України «Про освіту» визначено, що невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про дошкільну освіту» дошкільна освіта є обов`язковою первинною складовою частиною системи безперервної освіти в Україні.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про дошкільну освіту» систему дошкільної освіти становлять: заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності; наукові і методичні установи; органи управління освітою; освіта та виховання в сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про дошкільну освіту» заклад дошкільної освіти - навчальний заклад, що забезпечує реалізацію права дитини на здобуття дошкільної освіти, її фізичний, розумовий і духовний розвиток, соціальну адаптацію та готовність продовжувати освіту.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про дошкільну освіту» учасники освітнього процесу учасниками освітнього процесу у сфері дошкільної освіти є: діти дошкільного віку, вихованці, учні; педагогічні працівники: директори, заступники директора з навчально-виховної (виховної) роботи, вихователі-методисти, вихователі, старші вихователі, асистенти вихователів, вчителі (усіх спеціальностей), вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи, соціальні педагоги, інструктори з праці, інструктори з фізкультури, інструктори слухового кабінету, музичні керівники, керівники гуртків, студій, секцій, інших форм гурткової роботи та інші спеціалісти;помічники вихователів та няні; медичні працівники; батьки або особи, які їх замінюють; батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу; асистенти дітей з особливими освітніми потребами; фізичні особи, які мають право здійснювати освітню діяльність у сфері дошкільної освіти.

Відповідно до ст. 29 «Про дошкільну освіту» права та обов`язки педагогічних працівників у сфері дошкільної освіти визначаються Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Конституційний Суд України у п. 3.4 рішення від 18.06.2007 № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка була ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на наведене, враховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення педагогічних працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд дійшов висновку, що педагогічні працівники закладів дошкільної освіти, які входять до структури освіти України, мають право наа отримання пенсії за вислугу років.

Виходячи з наведеного вище, музичний керівник дошкільної освіти є працівником освіти, а тому стаж роботи в період з 15.09.1980 по 01.11.1991 на посаді музичного керівника в дошкільному закладі повинен зараховуватися до пільгового стажу у розумінні п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, працювала на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а загальний педагогічний стаж її роботи на час призначення пенсії за віком складає понад 30 років, то позивач має право на нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, позивач не заявляє позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати зазначений період.

Згідно з ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу позивача, який дає право на отримання пенсії за вислугу років, період з 15.09.1980 по 01.11.1991.

Суд зважає, що відмова суб`єкта владних повноважень як різновид форми реалізації адміністративного волевиявлення (управлінської функції) може бути втілена як у рішенні, так і в дії, яка має певну документальну фіксацію.

При цьому, порушене право позивача полягає у прийнятті суб`єктом владних повноважень рішення від 25.01.2022.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Інших доводів (крім не віднесення посади викладача позашкільного навчального закладу до посад, які передбачають призначення пенсії за вислугу років, як працівника освіти), відповідач в основу оскарженого рішення не поклав, а цей мотив визнаний судом таким, що не відповідає вимогам законодавства. Тому слід вважати підтвердженим факт порушення прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі справи соціального забезпечення, що є визначеною процесуальним законом обставиною для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.01.2022.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності свого рішення щодо відмови у виплаті позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, на підставі п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Сплачений позивачем судовий збір на суму 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 132, 241-246, 250, 255, 257-258, 295, п.п.15.5 п.15 розділу УІІ "Перехідні положення" КАС України, суд -

вирішив:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 25.01.2022 №55, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), який дає право на отримання пенсії за вислугу років, період з 15.09.1980 по 01.11.1991.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.