Справа № 420/9023/22
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9023/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чорноморського відділу державної виконавчої служби Одеського району в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Чорноморського відділу державної виконавчої служби Одеського району в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов відповідача: вiд 05.02.2019 року про стягнення виконавчого збору по ВП №58274616 за виконавчим листом № 501/1838/17, виданим 31.01.2019 року Іллічівським мiським судом Одеської області про зобов`язання її - ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з внучкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де пунктом 1 встановлено стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 8346 грн; від 05.02.2019 року про стягнення виконавчого збору по ВП №58274515 за виконавчим листом №501/1838/17, виданим 31.01.2019 року Іллічівським міським судом Одеської області про встановлення часу та днiв зустрічей ОСОБА_2 з внучкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де пунктом 1 встановлено стягнуто з боржника неї - ОСОБА_1 виконавчий збiр у розмiрi 8346 грн.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання виконавчого документа та вжиття державним виконавцем заходів з примусового виконання рішень. Як вважає представник позивача, в даному випадку державним виконавцем не вживалось будь-яких заходів чи дій, направлених на примусове виконання рішення суду, що є необхідною підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки позивачем в добровільному порядку самостійно виконано рішення суду. Таким чином, відповідач протиправно прийняв оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 11.07.2022 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 10.08.2022 позов прийнятий до розгляду та відкрите провадження у справі. Визначено, розгляд справи за правилами спрощеного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст. ст. 268-272 КАС України щодо розгляду термінових справ.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що державний виконавець має право винести постанову про стягнення виконавчого збору у двох випадках: або одночасно з відкриттям виконавчого провадження, або не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження). При цьому, оскільки виконавчі провадження були завершені на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», то відповідно до ч. 3 ст. 40 цього закону передбачена обов`язкова вимога сплати боржником виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Також посилався на те, що позивачем пропущений строк на оскарження постанов про стягнення виконавчого збору.

У судове засідання, призначене на 14:30 год 12.09.2022 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідно до приписів ч.9 ст.205, ч.3 ст.268 КАС України суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що 04.02.2019 стягувачем за виконавчими листами №501/1838/17, що видав Іллічівський міський суд Одеської області 31.01.2019 року, а саме: про встановлення часу та днів зустрічей ОСОБА_2 з внучкою ОСОБА_3 : щотижня у четвер з 17.00 год. до 20.00 год. (за згодою дитини); - щотижня у суботу з 10.00 год. до 20.00 год. (за згодою дитини); - щорічно, в день народження дитини, 19 вересня з 10.00 год. до 15.00 год. (за згодою дитини); - щорічно, в день народження ОСОБА_4 05 травня, з 10.00 год. до 15.00 год. (за згодою дитини); - щорічно, в день народження ОСОБА_2 24 жовтня. з 10.00 год. до 15.00 год. (за згодою дитини); та зобов`язання позивача, ОСОБА_1 , не чинити ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з малолітньою внучкою ОСОБА_3 подані до відповідача заяви про відкриття виконавчих проваджень разом з виконавчими листами.

05.02.2019 державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №58274515 та №58274616 з примусового виконання вищевказаних виконавчих листів.

Також, державним виконавцем в рамках здійснення виконавчих проваджень №58274515 та №58274616 було прийнято постанови: від 05.02.2019 про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору у розмірі 8346,00 грн та від 06.02.2019 про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору у розмірі 8346,00 грн.

06.06.2019 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження №58274515 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

14.06.2019 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження №58274616 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважаючи постанови про стягнення з неї виконавчого збору від 05.02.2019 та від 06.02.2019 в рамках здійснення виконавчих проваджень №58274515 та №58274616 незаконними, звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку - Законом України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За змістом частини 5статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частиною 3, 4 статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, приймаючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову і про стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець діє правомірно відповідно до норм чинного законодавства.

Випадки, коли виконавчий збір не стягується визначені ч.5 ст. 27 Закону №1404-VIII.

За змістом частини 9 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Так, Законом №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі добровільного виконання рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження починається примусове виконання рішення суду, за яке передбачено стягнення виконавчого збору у визначеному законом розмірі.

Судом встановлено, що виконавчі провадження №58274515 та №58274616 були закінчені на підставі п.4 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, а саме виконавчі документи повернуті стягувану, оскільки стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій. Доказів оскарження вказаних постанов позивачем до суду не надано.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 4 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, якщо державний виконавець не встановить факту того, що виконання рішення відбулось до відкриття виконавчого провадження, то він не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому Законом №1404-VІІІ (якщо виконавчий збір не було стягнуто) або виконує в примусовому порядку раніше прийняту постанову про стягнення виконавчого збору.

За визначенням частини 1 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Обов`язковою передумовою стягнення виконавчого збору є вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону №1404-VІІІ, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (ч. 4 ст. 42 Закону №1404-VІІІ)

Зміст викладених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому, виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Так, відповідно до пункту 8 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону (далі Інструкція №512/5).

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, п.4 ч.1 ст.37 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Аналізуючи положення Закону №1404-VIII та Інструкції №512/5, в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний зазначити у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, яка підлягає стягненню, та витрати виконавчого провадження. Тобто, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

У разі якщо після завершення виконавчого провадження виконавчий збір не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу III та пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5.

Отже, суд дійшов висновку, що прийняттям спірних постанов державний виконавець діяв лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому доводи позивача щодо протиправності постанов про стягнення з неї виконавчого збору від 05.02.2019 та від 06.02.2019 в рамках здійснення виконавчих проваджень №58274515 та №58274616 є необґрунтованими.

Між тим, суд дійшов висновку щодо необгунтованості доводів позивача щодо добровільного виконання рішення суду, оскільки відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 2 статті ст. 39 Закону №1404-VIII передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Однак, в межах спірних правовідносин державним виконавцем прийнято постанови про повернення виконавчих документів стягувану на підставі п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Посилання позивача на ті обставини, що державним виконавцем не вчинено жодних дій з примусового виконання судового рішення суд вважає безпідставними, оскільки положеннями статті 27 Закону №1404-VIII прямо передбачений обов`язок державного виконавця одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Інших підстав позову, які б доводили порушення відповідачем вимог чинного законодавства, прав та інтересів позивача при вчиненні спірних дій та винесенні оскаржуваних постанов не зазначено.

Отже, суд дійшов висновку, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Також суд вважає доводи відповідача щодо порушення позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини першої статті 28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Таким чином, оскаржувані постанови повинні були надсилатися боржнику простим поштовим відправленням.

Відповідно пункту 2 розділу «Загальна частина» Правил, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, просте поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки.

Відповідачем на доведення вказаних ним обставин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом щодо оскарження постанов вiд 05.02.2019 року та від 06.02.2019 надана копія реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції від 05.03.2019 року та фіскальний чек від 05.03.2019 року, згідно яких ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 скеровано супровідні листи з вих. №1385, 1341, 1364, 1381.

Згідно наданих відповідачем до суду доказів супровідним листом від 05.02.2019 року ОСОБА_1 направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2019 №58274515 та повідомлено про необхідність боржнику перерахувати на вказаний рахунок суму виконавчого збору в розмірі 8346 грн та витрати виконавчого провадження в розмірі 200 грн.

Між тим, постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №58274515 прийнята від 06.02.2019, доказів направлення якої на адресу боржника до суду не надано. Також відповідачем не надано до суду доказів направлення боржнику оскаржуваної постанови від 05.03.2019 року в межах виконавчого провадження №58274616, що підтверджується наданими відповідачем матеріали виконавчих проваджень, в яких відсутні належні докази направлення оскаржуваних у цій справі постанов позивачу, зокрема, відповідачем не надано жодних пояснень або заперечень, в тому числі й на пропозицію суду, зазначену в ухвалі від 11.07.2022 року, щодо доводів позивача про неотримання оскаржуваних у цій справі постанов про стягнення виконавчого збору.

Окрім цього, що відповідачем також не спростовано доводів позивача, що остання дізналася про своє порушене право фактично у червні 2022 року.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті конкретних обставин справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд дійшов висновку, що постанови вiд 05.02.2019 року про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №58274616 та від 06.02.2019 про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №58274515 є законними, обґрунтованими та такими, що прийняті в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією та законами України, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 262, 241-246, 287 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Чорноморського відділу державної виконавчої служби Одеського району в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Віталія Шума, 21, м. Чорноморськ, Одеська область, 68004, ) про визнання протиправними та скасування постанов.

Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.О. Хурса

.