Справа № 420/1093/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1093/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Завальнюка І.В.,

при секретарі Четвертак О.І.,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної митної служби, третя особа голова комісії з реорганізації Одеської митниці Держмитслужби Авдєєв Едуард Євгенович, про визнання протиправними та скасування наказів про припинення публічної (державної) служби, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Одеської митниці Державної митної служби від 22.12.2021 № 787-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », наказ голови комісії з реорганізації Одеської митниці Державної митної служби від 28.12.2021 № 792-о «Про внесення змін до наказу Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 № 787-о», наказ голови комісії з реорганізації Одеської митниці Державної митної служби від 04.01.2022 № 1-о «Про внесення змін до наказу Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 № 787-о»; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби; зобов`язати комісію з реорганізації Одеської митниці Державної митної служби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.01.2021 по день поновлення на роботі, виходячи із розміру середнього заробітку 52173,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив публічну (державну) службу в Одеській митниці Держмитслужби на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби. 22 грудня 2021 р. відповідачем виданий наказ № 787-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », яким припинено 22 грудня 2021 р. державну службу ОСОБА_1 у зв`язку з реорганізацією митниці Держмислужби, п.1 ст. 40 КЗпП України. В подальшому наказом від 28.12.2021 № 792-о в наказ від 22.12.2021 № 787-о внесено зміни, а саме припинити в перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, державну службу ОСОБА_1 . Також 04.01.2022 відповідач видав наказ № 1-о, яким внесено зміни в наказ № 787-о від 22.12.2021, а саме припинено 04.01.2022 державну службу ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби, звільнивши його із займаної посади у зв`язку із реорганізацією митниці Держмитслужби, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначає, що на час попередження його про наступне звільнення, йому навмисно не були запропоновані всі вакантні посади в Одеській митниці, які відповідають його рівню професійної підготовки, та на яких він міг би працювати відповідно до кваліфікаційних вимог. При цьому із постанов КМУ та наказів Державної митної служби України не вбачається, що внаслідок реорганізації було скорочено штатну численні новоствореної Одеської митниці порівняно з Одеською митницею, яка ліквідована. Також позивач надав згоду на запропоновану посаду заступника начальника оперативного відділу № 4 управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Одеської митниці, однак відповідач безпідставно не призначив його на цю посаду. Навіть якщо призначення позивача на цю посаду було неможливо з будь-яких підстав, відповідач мав запропонувати іншу вакантну посаду, однак відповідач протиправно цього не здійснив.

Ухвалою судді від 24.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 27.05.2022 в задоволенні клопотання Одеської митниці Державної митної служби, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України про зупинення провадження по справі відмовлено.

13.06.2022 до суду від Одеської митниці Державної митної служби надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що 05.11.2020 року до Єдиного державного реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис № 011072181 про рішення засновників (учасників) юридичних осіб або уповноважених ними органу щодо припинення Одеської митниці Держмитслужби як юридичної особи в результаті її реорганізації. На даний момент Одеська митниця Держмитслужби () знаходиться в стані припинення. 03.12.2020 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис № 010086387 зареєстровано Одеську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (). Відповідно до положень Кодексу законів про працю (стаття 40) та Закону України «Про державну службу» (статті 5,83, 87) державна служба може бути припинена, а трудовий договір розірваний за ініціативою роботодавця в разі реорганізації державного органу (підприємства). Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пункту 1 та 1.1 частини 1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Так, ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби 28.10.2021 року. Та одночасно з повідомленням ОСОБА_1 було запропоновано посаду головного державного інспектора ВМО № 1 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці. Таким чином, Одеською митницею Держмитслужби було дотримано вимоги законодавства, а саме: встановленого частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» вимогу про попередження державного службовця про звільнення в строк не пізніше 30 днів. Згідно з частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Таким чином, Законом встановлено, що «керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби», та не встановлено та як зазначає позивач що керівник повинен пропонувати «всі рівнозначні посади в державному органі». Одеською митницею було запропоновано посаду ОСОБА_1 посаду головного державного інспектора ВМО № 1 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці, проте від запропонованої посади він відмовився. Сам факт реорганізації Одеської митниці ДФС згідно Постанови КМ України від 02.10.2019 № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби є згідно з п. 1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" окремою самостійною підставою для припинення з позивачем державної служби у Одеської митниці ДФС за ініціативою суб`єкта призначення.

Відповідь на відзив від позивача до суду не надійшла.

Ухвалою суду від 05.07.2022 залучено голову комісії з реорганізації Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 26.07.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

В режимі відеоконференції представник Одеської митниці Державної митної служби проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа в судове засідання не з`явився, згідно поданого до суду клопотання від 09.08.2022 просив розглянути справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив публічну (державну) службу в Одеській митниці Держмитслужби на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби.

28.10.2021 ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби та одночасно запропоновано посаду головного державного інспектора ВМО № 1 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці.

Із запропонованою посадою головного державного інспектора ВМО № 1 митного поста «Білгород-Дністровський» ОСОБА_1 не погодився, про що ним проставлено відмітку у попередженні та власний підпис.

Крім того, 15.12.2021 у зв`язку із реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, враховуючи переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством України про працю, ОСОБА_1 суб`єкт призначення Одеської митниці пропонував наступні вакантні посади в Одеській митниці: начальник відділу протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї управління боротьби з контрабандною та порушеннями митних правил Одеської митниці; заступник начальника оперативного відділу № 4 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці; головний державний інспектор відділу технічних засобів митного контролю Одеської митниці.

Позивач погодився із запропонованою посадою заступник начальника оперативного відділу № 4 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці (а.с. 36).

22 грудня 2021 р. голова комісії з реорганізації Одеської митниці Держмитслужби видав наказ № 787-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого з 24 грудня 2021 р. припинено державну службу ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби, звільнивши його із займаної посади у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підстава: попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 , лист Департаменту боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил від 22.12.2021 № 20/20-02-02/7.10/3752 «Про непогодження призначення».

Наказом від 28.12.2021 № 792-о внесено зміни в наказ № 787-о від 22.12.2021, а саме припинено державну службу ОСОБА_1 в перший робочий день, наступний за днем закінченням тимчасової непрацездатності.

Наказом від 04.01.2022 № 1-о внесено зміни в наказ № 787-о від 22.12.2021, а саме припинено 04 січня 2022 року державну службу ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби, звільнивши його із займаної посади у зв`язку із реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підстава: листок непрацездатності ОСОБА_1 від 29.12.2021 № 04258260-1.

Не погодившись із звільненням внаслідок реорганізації, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Постановою Кабінету міністрів України від 30.09.2020 року № 895 реорганізовано органи Державної митної служби шляхом їх приєднання до Державної митної служби.

Згідно з Переліком територіальних органів Державної митної служби, що реорганізовується викладеним в Додатку до зазначеної вище постанови КМУ віднесено Одеську митницю Держмитслужби. У частині 2 пункту 2 відповідної постанови зазначено, що територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються. Таке рішення приймається Державною митною службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної митної служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структури, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Постановою Кабінету міністрів України від 19.10.2020 року № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» утворено територіальні органи як відокремлені підрозділи Державної митної служи України за переліком згідно додатку в тому числі і Одеську митницю.

05.11.2020 до Єдиного державного реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис № 011072181 про рішення засновників (учасників) юридичних осіб або уповноважених ними органу щодо припинення Одеської митниці Держмитслужби як юридичної особи в результаті її реорганізації. На даний момент Одеська митниця Держмитслужби () знаходиться в стані припинення.

03.12.2020 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис № 010086387 та зареєстровано Одеську митницю, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України ().

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з оскаржуваного позивачем наказу, його звільнено із займаної посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності.

Так, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Згідно із частиною першою статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» визначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 Кодексу законів про працю України, відповідно до частини четвертої якої у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою третьою статті 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно частини першої статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною ж другою статті 42 Кодексу законів про працю України передбачено кому надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Таким чином, припинення державної служби відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України повинно відбуватися з обов`язковим додержанням зазначених вище вимог законодавства, за змістом яких, зокрема, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які за своєю кваліфікацією може займати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичній особі.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України, що відображено у його постановах від 01 жовтня 2013 року у справі №21-319а13, від 10 березня 2015 року у справі №21-52а15 та ін.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з аналізу наведених вище норм слід дійти висновку, що у разі перетворення одного структурного підрозділу особи публічного права в інший або його перепрофілювання звільнення зі служби може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників. Саме собою перетворення без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби.

При цьому, Верховний Суд України в постанові від 16 жовтня 2012 року у справі №21-267а12 виклав позицію, яка полягає у тому, що при ліквідації державної установи публічного права на іншу державну установу, якій передані функції ліквідованої установи і яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов`язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи та відшкодування усіх витрат, пов`язаних з незаконним звільненням працівника. Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Невиконання такого зобов`язання порушує трудові гарантії працівника.

Суд звертає увагу і на положення постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року №9, в якій, роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, зокрема, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Вирішуючи спір, суд враховує, що всупереч положенням статті 87 Закону України «Про державну службу», статей 40 та 49-2 Кодексу законів про працю України позивачу при одночасному попереджені про наступне вивільнення 28.10.2021 не було запропоновано іншої рівноцінної посади державної служби чи іншої роботи (посади державної служби) у територіальному органі Держмитслужби.

Натомість 15.12.2021 у зв`язку із реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, враховуючи переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством України про працю, ОСОБА_1 суб`єкт призначення Одеської митниці пропонував наступні вакантні посади в Одеській митниці: начальник відділу протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї управління боротьби з контрабандною та порушеннями митних правил Одеської митниці; заступник начальника оперативного відділу № 4 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці; головний державний інспектор відділу технічних засобів митного контролю Одеської митниці.

В матеріалах справи наявна копія пропозиції та згоди позивача із запропонованою посадою «заступник начальника оперативного відділу № 4 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці», однак в подальшому його на цю посаду призначено не було.

Отже позивачу пропонувались відповідачем в рамках процедури його звільнення за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України посади, на одну з яких він погодився, проте всупереч наведених норм був звільнений.

Водночас, відповідачем не надано належних доказів щодо невідповідності кваліфікації позивача іншим вакантним посадам, які рівноцінні посаді, яку займав позивач до звільнення, та не спростовано доводів щодо не врахування при звільненні позивача у зв`язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності переважного права позивача на залишення на роботі.

При цьому посилання на лист заступника директора Департаменту боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил від 22.12.2021 № 15254/4-06, як підставу для звільнення, суд оцінює критично.

В зазначеному листі вказано, що з огляду на інформацію, надану підрозділом внутрішньої безпеки Одеської митниці, Департамент боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Держмитслужби не погоджує призначення ОСОБА_1 , начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби на посаду заступника начальника оперативного відділу № 4 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці.

Суд критично оцінює наведені посилання відповідача в обґрунтування законності звільнення позивача, оскільки вказані обставини не мають відношення до оскаржуваної процедури звільнення. Спеціальним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено звільнення державного службовця у зв`язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників у разі непогодження призначення департаментом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 16 жовтня 2012 року у справі № 21-267а12 встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Невиконання такого зобов`язання порушує трудові гарантії працівника.

Також суд враховує, що після непогодження вищестоящого органу (Держмитслужби) про призначення на посаду заступника начальника оперативного відділу № 4 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці, у відповідача залишалися інші дві запропоновані посади, які йому повторно запропоновані не були. Крім того, згідно повідомлених відповідачем обставин у заяві від 17.08.2022, станом на 22.12.2021 в Одеській митниці Держмитслужби були наявні щонайменше сім вакантних посад, які позивачу також не пропонувалися.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не дотримана процедура звільнення позивача у зв`язку реорганізацією митного органу, а відтак, суд приходить до висновку про незаконність звільнення позивача з державної служби та займаної посади.

Перевіряючи оскаржуваний позивачем наказ на відповідність його критеріям, наведеним у 2 КАС України, суд приходить до висновку, що такий прийнято не на підставі та не у спосіб, встановлений законодавством, що регулює спірні правовідносини; є необґрунтованим, тобто таким, що прийнятий без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В пункті 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до яких задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов`язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною першої статті 27 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами і доповненнями) порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі також - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до довідки про доходи № 38 від 30.08.2022, в листопаді 2021 р. дохід позивача склав 16054,80 грн, в грудні 2021 р. 9595,97 грн.

В листопаді 2021 р. кількість робочих днів склала 22, а в грудні 2021 р. 22, отже середньоденне грошове забезпечення позивача складає (16054,80 + 9595,97) / (22 +22) = 582,97 грн.

Оскільки днем звільнення позивача є 04.01.2022, час вимушеного прогулу становить з 05.01.2022 по 05.09.2022, а всього 166 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 96773,02 грн (582,97 грн х 166 робочих днів) без відрахування обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів, який слід стягнути з Одеської митниці Держмитслужби на користь позивача.

Отже заявлена стороною позивача до стягнення розрахункова сума є необґрунтованою, так як містить виплати остаточного розрахунку при звільненні (компенсацію за невикористані дні відпустки). Також сума стягнення повинна бути розрахована не по день поновлення позивача на посаді, а на момент прийняття судом судового рішення, оскільки суд не уповноважений вирішувати спір на майбутнє, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід звернути до негайного виконання.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Одеської митниці Державної митної служби (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21а; ), третя особа голова комісії з реорганізації Одеської митниці Держмитслужби Авдєєв Едуард Євгенович (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21а), про визнання протиправними та скасування наказу про припинення публічної (державної) служби, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Одеської митниці Державної митної служби від 22.12.2021 № 787-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », наказ голови комісії з реорганізації Одеської митниці Державної митної служби від 28.12.2021 № 792-о «Про внесення змін до наказу Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 № 787-о», наказ голови комісії з реорганізації Одеської митниці Державної митної служби від 04.01.2022 № 1-о «Про внесення змін до наказу Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 № 787-о».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби з 05.01.2022.

Стягнути з Одеської митниці Державної митної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 96773,02 грн (дев`яносто шість тисяч сімсот сімдесят три гривні 2 копійки).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.09.2022.

Суддя І.В. Завальнюк