Справа № 640/10994/22
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року м. Київ № 640/10994/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни (далі також - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни у видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду працюючого судді Верховного Суду станом на 19 лютого 2020 року;

зобов`язати Голову ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйову Любов Володимирівну видати позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про те, що станом на 19 лютого 2020 року його суддівська винагорода, яка вираховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 354 712, 50 грн., у тому числі: посадовий оклад з урахуванням регіонального коефіцієнта: 197 062,50 грн., доплата за вислугу років 157 650, 00 грн.

Ухвалою суду від 25 липня 2022 року було відкрито провадження в даній справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було протиправно відмовлено у видачі позивачу вказаної вище довідки, оскільки суддівська винагорода для обчислення щомісячного довічного грошового позивача має визначатись з її розміру, визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що має право на отримання довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу працюючого судді Верховного Суду, оскільки до виходу у відставку позивач обіймав посаду судді суду касаційної інстанції, а «працюючим суддею на відповідній посаді» у співвідношенні до посади, яку обіймав позивач до виходу у відставку, потрібно вважати суддю діючого Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач, у наданому суду відзиві на позовну заяву, наголошує на правомірності своїх дій з огляду на те, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII у даному випадку застосуванню не підлягають.

Позивачем було подано до суду відповідь на відзив відповідача, в якому висловлено незгоду з такими доводами суб`єкта владних повноважень.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 21 січня 2021 року рішенням Вищої ради правосуддя позивача звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку.

20 червня 2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою (вх. № 51/0/1-22) в якій просив надати йому довідку про суддівську винагороду працюючого судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду станом на 19 лютого 2020 року.

Листом від 30 червня 2022 року № 57/0/4-22 відповідач відмовив позивачу у наданні вказаної довідки посилаючись на те, що норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII не розповсюджуються на позивача, як судді у відставці.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України (тут і далі нормативно-правові акти наведені у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі також - Закон № 1402-VIII), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 p., №№ 41-45, ст. 529; 2015 p., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами) (далі також - Закон № 2453-VI).

Отже, розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання позивачу, як судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відставці, обраховується за положеннями, встановленими статтею 133 Закону № 2453-VI.

Згідно з ч. 2 статті 133 Закону № 2453-VI, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Водночас відповідно до ч. 3 цієї статті, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-15/2018 (4086/16) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1402 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1402 зі змінами:

- пункт 7 «ліквідуються» в частині Верховного Суду України;

- пункт 14 «судді Верховного Суду України»;

- пункт 25.

Згідно із статтею 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Так, вказаним рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року не визнано неконституційними відповідні положення Закону № 1402-VIII, що передбачають виплату суддівської винагороди для суддів відповідних судів, які знаходяться у стадії ліквідації (в тому числі, в контексті обчислення/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям таких судів у відставці).

Крім того, Закон № 2453-VI (а саме його окремі положення) є чинними і, відповідно, є обов`язковим до виконання.

Відтак, суддівська винагорода суддям вищих спеціалізованих судів до припинення діяльності цих судів, в тому числі і для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, повинна нараховуватись у відповідності до положень Закону № 2453-VI.

Частиною 4 статті 142 Закону № 1402-VIII закріплено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 36 Закону № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 статті 31 Закону № 1402-VIII, вищими спеціалізованими судами є Вищий суд з питань інтелектуальної власності та Вищий антикорупційний суд. У складі вищого спеціалізованого суду можуть утворюватися судові палати для розгляду окремих категорій справ у першій інстанції, а також утворюється апеляційна палата для розгляду справ в апеляційній інстанції.

Тобто, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ не є вищим спеціалізованим судом відповідно до положень Закону № 1402-VIII. Зазначена позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах у справах № 826/13355/17, № 826/14879/17, № 826/12993/17, № 826/13405/17.

В обґрунтування судових рішень у цих справах покладено висновок про те, що на позивачів не можуть поширюватись гарантії незалежності судді у вигляді суддівської винагороди за нормами Закону № 1402-VIII. Це обумовлено тим, що право на отримання суддівської винагороди за правилами ч. 2 статті 135 цього Закону, виникає у судді за наявної сукупності визначених нею умов, серед яких: а) зайняття відповідної вакантному місцю в рейтингу суддів посади судді до відповідного суду, створеного на підставі частини першої статті 1 Закону № 1402-VIII та статті 125 Конституції України; б) зарахування судді до штату такого відповідного суду; в) фактичне виконання своїх обов`язків, тобто здійснення правосуддя у такому відповідному суді; г) законодавче закріплення розміру посадового окладу суддівської винагороди для судді суду, створеного на підставі частини першої статті 1 Закону № 1402-VIII та статті 125 Конституції України.

Верховний Суд вважає, що на позивачів (суддів вищого спеціалізованого суду, який перебуває в процесі припинення та існування якого не передбачено у сучасній судовій системі України) не можуть поширюватись гарантії незалежності судді у вигляді суддівської винагороди за нормами Закону №1402-VIII.

Зокрема, у справі № 826/13405/17 Верховний Суд наголосив, що приписами п. 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, законодавець конкретно виокремив наведену категорію суддів (вищих спеціалізованих судів) із кола осіб, на яких можуть поширюватися вимоги, визначені цим Законом щодо права на отримання суддівської винагороди у більшому розмірі, та незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання та підтвердження на відповідність займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді) грошове забезпечення цих судів визначається Законом № 2453-VI.

Таким чином, вказаним законом не передбачено діяльність Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ як суду касаційної інстанції, а отже суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не є суддею касаційної інстанції в розумінні цього Закону.

Враховуючи вищенаведене та оскільки частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадових окладів суддів ліквідованих вищих спеціалізованих судів (як судів касаційної інстанції) не визначений, оскільки діяльність таких судів цим законом не передбачена, відповідачем у листі від 30 червня 2022 року за вих. № 57/0/4-22 обґрунтовано було повідомлено позивача про те, що підстав для видачі йому довідки про грошове забезпечення про суддівську винагороду працюючого судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду не вбачається.

Окрім того, суд окремо звертає увагу на безпідставність позиції позивача про те, що йому має бути видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 19 лютого 2020 року, оскільки на той час він був працюючим суддею та його було відраховано зі штату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ лише 22 січня 2021 року на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 21 січня 2021 року №88/0/15-21.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваної бездіяльності на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, доходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані дії відповідають наведеним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни (01043, місто Київ, вулиця Пилипа Орлика, будинок 4-А; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Суддя П.В. Вовк