Справа № 300/416/21
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2022 р. справа № 300/416/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фермерського господарства "Сенюка Дмитра Васильовича" до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування припису № 443/0/92-20-ДК/259Пр/03/01/-20 від 29.09.2020, -
ВСТАНОВИВ:
Фермерське господарство "Сенюка Дмитра Васильовича" (надалі також позивач ФГ " ОСОБА_1 "), 09.02.2021 звернулось до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання нечинним та скасування припису від 29.09.2020 року за № 443/0/92-20-ДК/259Пр/03/01/-20.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.15-16).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 провадження у справі за позовом Фермерського господарства "Сенюка Дмитра Васильовича" до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування припису №443/0/92-20-ДК/259Пр/03/01/-20 від 29.09.2020 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №351/1812/20 за позовом Фермерського господарства "Сенюка Дмитра Васильовича" до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 29.09.2020 №443/0/92-20-ДК/254По/08/01/-20 (а.с.31-32).
Ухвалою суду від 13.09.2022 поновлено провадження у даній справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, судом встановлено такі обставини.
В ході здійснення заходів державного контролю, державним інспектором Саєви Ж.Р. в присутності спеціаліста землевпорядника Малого В.М. складено акт обстеження земельної ділянки від 28.09.2020 №443/0/92-20ДК/492/АО/10/01/-20 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 28.09.2020 №443/0/92-20ДК/349/АП/09/01/-20 (а.с.44-45).
Враховуючи виявлене порушення, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель в Городенківському, Коломийському, Косівському, Снятинському районах Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Саєвич Ж.Р. складено протокол про адміністративне правопорушення від 28.09.2020 за № 443/0/92-20-ДК/249П/07/01/-20 (а.с.46).
29.09.2020 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель в Городенківському, Коломийському, Косівському, Снятинському районах Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Саєвич Ж.Р. винесено постанову №443/0/92-20-ДК/254По/08/01-20 про накладення адміністративного стягнення від 29.09.2020 та оскаржуваний припис № 443/0/92-20-ДК/259Пр/03/01/-20, яким позивача зобов`язано в 30-денний термін усунути порушення вимог шляхом вжиття заходів щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.
Не погоджуючись з вищезазначеним приписом, вважаючи його протиправним, позивач звернувся в суд, за захистом свого порушеного права.
Вирішуючи даний спір суд враховує таке.
Відповідно до частини 1 статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 встановлено, що державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Відповідно до пунктів 30, 31 частини 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Державної служби з питань геодезії картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління Держгеокадастру в області здійснює державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, обстежує земельні ділянки, яким заподіяна шкода внаслідок їх самовільного зайняття.
Частиною 6 вказаного Положення визначено повноваження посадових осіб управління Держгеокадастру в області. Зокрема, пунктом 1 визначено, що посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.
Так, постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29.09.2021 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.
Поновлено строк оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення від 29.09.2020 року №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20 р.
Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення від 29.09.2020 року №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Саєвич Жанни Романівни про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та закрито провадження у справі.
Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840 грн.
Зазначене рішення сторонами не оскаржено та набрало законної сили.
У зазначеній постанові Снятинського районного суду Івано-Франківської області зокрема зазначено, що з Державного акту на право постійного користування землею серія ІФ -2-25-3/000017, слідує, що Державний акт на право постійного користування землею видано на ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства.
Снятинською районною державною адміністрацією 12.03.1997 видано свідоцтво про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи ФГ ОСОБА_1 .
З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, слідує, що ОСОБА_2 являється керівником Фермерського господарства " ОСОБА_1 ".
Встановлено, що засновник вказаного господарства ОСОБА_1 помер.
У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 вказано, що у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства.
Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (частина третя статті 41 Конституції України).
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".
Звідси право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином - засновником для ведення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист.
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
З встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що постанову по справі про адміністративне правопорушення від 29.09.2020 року №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП слід скасувати та закрити провадження у справі, оскільки у діях ОСОБА_2 відсутній склад даного адміністративного правопорушення.
В частині 4 статті 78 КАС України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд зазначає, що оскаржуваний припис від 29.09.2020 за № 443/0/92-20-ДК/259Пр/03/01/-20 винесено без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а відтак є протиправним та підлягає до скасування, а позов таким що підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 29.09.2020 за № 443/0/92-20-ДК/259Пр/03/01/-20.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.