Справа № 280/10706/21
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 вересня 2022 року Справа № 280/10706/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09.11.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 24.09.2021 № 71 в частині не підтвердження до загального стажу періодів роботи з 1976 по 1980 - 3 роки 6 місяців - навчання в ДПТУ № 32; з 19.03.1980 по 31.10.1981 - 1 рік 7 місяців 12 днів - робота в ЗПО арматуробудування; з 09.11.1981 по 21.12.1983 - 2 роки 1 місяць 12 днів - служба в Радянській Армії; з 30.01.1984 по 30.12.1988 - 4 роки 11 місяців - робота в ЗПО арматуробудування, та про відмову призначити пенсію за віком на загальних умовах;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до загального страхового стажу періоди роботи з 1976 по 1980 - 3 роки 6 місяців - навчання в ДПТУ № 32, з 19.03.1980 по 31.10.1981 - 1 рік 7 місяців 12 днів - робота в ЗПО арматуробудування; з 09.11.1981 по 21.12.1983 - 2 роки 1 місяць 12 днів - служба в Радянській Армії; з 30.01.1984 по 30.12.1988 - 4 роки 11 місяців - робота в ЗПО арматуробудування та призначити позивачу пенсію за віком на загальних умовах відповідно до ст.ст. 26 та 56 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення - 20.09.2021.

Позовна заява обґрунтована тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовило ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи вищезазначених періодів, оскільки дата народження позивача у його трудовій книжці зазначена невірно. Однак, для призначення пенсії ним подавалися також й інші документи, які відповідачем не взято до уваги. Зауважує також, що формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. За таких обставин просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 15.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/10706/21.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 15.12.2021 №74336), в якому посилається на те, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 19.03.1980 по 31.10.1981, з 30.01.1984 по 30.12.1988, оскільки в трудовій книжці вказана дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час як позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факту належності позивачу трудової книжки серії НОМЕР_1 не встановлено. Також, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в колгоспі «Україна» з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995, оскільки відсутні відомості про встановлений річний мінімум та кількість відпрацьованих трудових днів. При цьому, в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_2 на сторінках 18-19 в колонці 6 не зазначено підстави внесення запису про фактично відпрацьований час (документ, його дата і номер), тому періоди роботи позивача в колгоспі «Україна» потребують уточнення. Відтак, у задоволенні позову просить відмовити.

14.12.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №74249), в якій він заперечує проти доводів відповідача та просить задовольнити позов.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком від 20.09.2021, однак рішенням від 24.09.2021 №71 у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Рішення вмотивоване тим, що періоди роботи, зазначені у трудовій книжці від 20.03.1980 НОМЕР_1 , не зараховані в зв`язку із невірно зазначеною у ній датою народження позивача. Також, до стразового стажу заявника не зараховано періоди роботи в колгоспі з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995, оскільки відсутні відомості про встановлений річний мінімум та кількість відпрацьованих трудових днів.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи справу по суті, суд керується наступним.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV; тут та надалі у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII (далі Закон N 1788-XII; тут та надалі в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Відповідно до статті 56 Закону N 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що з 01.01.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків; трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.

Згідно статті 62 Закону N 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено перелік документів, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядок №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом досліджено трудову книжку позивача від 20.03.1980 серії НОМЕР_1 та встановлено, що у ній, серед іншого, містяться такі записи:

19.03.1980 прийнятий до Запорізького виробничого об`єднання арматуробудування в чавунноливарний цех №1 слюсаром-ремонтником на дільницю автоматичної формувальної лінії №1, 2, 3, 4 по 3 розряду;

31.10.1981 звільнений;

30.01.1984 прийнятий до Запорізького виробничого об`єднання арматуробудування в механозбірний цех №1 наладчиком агрегатних станків та п/автоматів 4 розряду;

30.12.1988 звільнений.

При цьому, на титульному аркуші трудової книжки від 20.03.1980 серії НОМЕР_1 зазначена дата народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час як відомостями з паспорта позивача підтверджується його дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 19.03.1980 по 31.10.1981 та з 30.01.1984 по 30.12.1988 зумовлене вищевказаними розбіжностями.

Слід зазначити, що на момент вчинення записів у трудовій книжці за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, пунктами 2.2, 2.5 якої установлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого терміну з дня прийому на роботу. В трудову книжку вносяться, серед іншого, відомості про робітника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність. У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де було вчинено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу. (п. 2.5. Інструкції).

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд також звертає увагу на те, що відповідачем не заперечується достовірність вищезазначених записів у трудовій книжці позивача, а судом не встановлено недостовірності вказаних записів та трудової книжки в цілому, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Крім того, матеріали справи містять копії диплому та військового квитка позивача, та їх реквізити (дата видачі та номер) повністю відповідають реквізитам, зазначених у трудовій книжці від 20.03.1980 серії НОМЕР_1 . Наведена обставина підтверджує належність трудової книжки від 20.03.1980 серії НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, наявність вищезазначених розбіжностей не може бути підставою неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку про те, що періоди роботи з 19.03.1980 по 31.10.1981 та з 30.01.1984 по 30.12.1988 підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

При цьому, стосовно зарахування до страхового стажу періодів з 1976 по 1980 (навчання в ДПТУ № 32) та з 09.11.1981 по 21.12.1983 (служба в Радянській Армії) суд зауважує, що їх вже зараховано позивачу, що підтверджується розрахунком його страхового стажу. Отже, підстави для зобов`язання відповідача зарахувати дані періоди у суду відсутні.

Стосовно періодів роботи позивача в колгоспі «Україна» з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995 слід зазначити, що вказані періоди підтверджуються записами у трудовій книжці колгоспника від 17.01.1989 серії НОМЕР_3 .

При цьому, вказана трудова книжка містить записи про виконання позивачем річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві (кількість відпрацьованих днів). Також, в графі №6 «На підставі чого внесений запис (документ, його дата і номер)» зазначено особовий рахунок НОМЕР_4 .

Відповідно до статті 56 Закону N 1788-XII при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Пунктами 1, 13 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 визначено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Отже, відповідальність за заповнення трудової книжки колгоспника покладена на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу. Наявність певних недоліків у трудовій книжці не може бути підставою для позбавлення позивача права на пенсію.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку про те, що періоди з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995 підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , у зв`язку із чим виходить за межі позовних вимог задля ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Таким чином, суд доходить висновку, що загальний страховий стаж позивача становить понад 28 років (з урахуванням визнаних відповідачем 19 р. 8 м. 2 дн. та періодів з 19.03.1980 по 31.10.1981, з 30.01.1984 по 30.12.1988, з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995) та є достатнім для призначення йому пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи вищенаведене, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» з дня звернення за пенсією, а саме з 20.09.2021, оскільки досяг необхідного віку (60 років) та має необхідний страховий стаж (понад 28 років).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення від 24.09.2021 №71.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; ) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) періоди роботи з 19.03.1980 по 31.10.1981, з 30.01.1984 по 30.12.1988, з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» з 20.09.2021.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 12.09.2022.

Суддя Ю.П. Бойченко